JEG ER DIN MANN
Velkommen. - Hallo.
Dr. Felser.
Følg meg.
Hei, Alma. Jeg er Tom.
Hyggelig å møte deg, Alma.
Skal vi sette oss ned?
Hva kan jeg få deg til å drikke?
Bordeaux er en skikkelig godbit.
Bordeaux for damen?
Du er en veldig vakker kvinne, Alma.
Øynene dine er som to fjellvann jeg kunne synke ned i.
Tom, ikke sant?
Liker du ikke komplimenter?
Tror du på Gud?
Dette er neppe stedet å diskutere et slikt spørsmål.
Har du et favorittdikt? - Jeg liker spesielt Rilke.
Høstdag, for eksempel.
Sjette og syvende linje?
"Trykk dem for modenhet, og jakt Den siste sødmen inn i den tunge vinen."
Den nest siste bokstaven i diktet? - E.
Hva er meningen med livet? - For å gjøre verden til et bedre sted.
3587 ganger 982, delt på 731?
4.818.65116.
Hva er det tristeste du kan tenke deg.
Å dø alene.
Skal vi danse? Rumba!
Jeg foreslår at du benytter deg av muligheten, Dr. Felser.
Du vil bli overrasket.
Gjør jeg noe galt?
Jeg er ... jeg er ...
Unnskyld denne komplikasjonen.
Men jeg kan forsikre deg om at det er ekstremt sjeldent med denne modellen.
Like sjelden som å vinne i lotteriet.
Jeg mener, når det gjelder sannsynlighet.
Jeg kan forsikre deg om at våre teknikere vil ha alt i orden i morgen kveld.
Vi beklager denne ubehagelige forsinkelsen.
Ikke noe problem.
Du aner ikke hvor vanskelig det er å programmere flørting.
Ett falskt trekk, et misvisende blikk, en uforsiktig bemerkning,
og romantikken fordamper. Har jeg rett?
Hele denne innstillingen kan virke litt ekstravagant,
men dette romantiske møtet gir oss verdifulle innspill til de siste justeringene.
Og selv om du er en av ti eksperter som tester Tom i bare tre uker,
atmosfæren for ditt første møte er av største betydning.
Det er mye innsats. - Ikke så mye som du tror.
Hologrammer.
De er billigere, og de kan danse lenger.
Jeg vet at du ser dette med en viss følelsesmessig løsrivelse,
som du bør som testperson,
men jeg anbefaler på det sterkeste at du åpner deg for denne opplevelsen.
Når lykke banker på døren din, bør du åpne den.
I morgen er den store dagen.
Alt blir konfigurert, og du kan ta Tom hjem.
Okay takk.
Hei, Juliane. - Hei, Alma.
Beklager, jeg ble holdt oppe. Du vil ikke vite det.
Jeg må gå igjen om et sekund også. Er skanning 2202 ferdig?
Ja, det står på skrivebordet.
Det er ikke mye tid igjen. Det er siste spurten.
Sees i morgen. - Ser deg.
De tester meg, skanner hjernen min, gir meg non-stop undersøkelser,
så mater de disse tingene
med såkalte tankefiler fra 17 millioner mennesker:
egenskaper, synspunkter, følelser ...
Det er superkompleks, og Gud vet hvor mye det koster.
Og hva er resultatet?
"Øynene dine er som to fjellvann jeg kunne synke ned i."
Kanskje de kjenner deg bedre enn du kjenner deg selv.
Jeg vil gjerne prøve det.
Har drømmejenta bygd for deg? - Ja.
Men jeg har allerede fått henne hjemme. Alle spøk til side.
Uavhengig av vår mening,
Jeg er i den etiske komiteen, og jeg trenger din vurdering.
Jeg har sett nok til å skrive det. - Alma, dette handler om
om disse tingene får gifte seg, jobbe,
å få pass, menneskerettigheter eller delvise menneskerettigheter eller ...
Roger, jeg ...
Åh, det visste jeg ikke ...
Beklager. Hei, Alma.
Hei, Julian.
Um, det ...
Det haster ikke. Jeg kommer tilbake.
Ok, ser deg senere.
Hvorfor kan ikke Julian gjøre det? - Å være singel er en forutsetning.
Og Frank? - Alma.
Alle har enten en familie eller en partner.
Du gikk med på dette, og din ting, din drømmepartner,
er allerede bygget for deg. Det er bare tre uker.
Deretter kan du og mannskapet fly til Chicago og se kileskriftstablettene personlig.
Jeg vil fordele midlene.
Nei, nei, det er ikke bestikkelse.
Bare en liten takk.
Lenge siden sist. Hvor har du vært? - Her og der.
Et stevne i København, museet ...
Hei, Alma! - Hei, Regina.
Hei, Julian. - Hei.
Hvordan har du det? - Greit.
Og du?
La oss ta en kaffe en gang, snakke litt.
Jeg må gå. Ser deg snart.
Cora? - Det er Alma.
Hva gjør du der inne?
Å legge fra seg dagligvarer.
Jeg trenger ikke dagligvarer!
Jeg vet, pappa, akkurat som du ikke trenger noe å spise.
Ikke behandle meg som et barn.
Men det er torsdag. Jeg plager deg hver torsdag.
Åh, røyker du i stereo igjen?
Er Cora død?
Ikke så vidt jeg vet.
Men hun henter Nico fra fotball på torsdager.
Nico er barnet.
Jepp.
Den stygge.
Pappa!
Du kan ikke få meg utenfor i dag.
Men solen skinner.
Faen solen.
Se? Det er tross alt ikke så ille.
Ja, det er det.
Jeg vil hjem. - Bare litt lenger. Nesten der.
Et øyeblikk.
Å, jeg beklager.
Hei, Alma.
Du og dekanen din har signert konfidensialitetsklausulen.
I nødstilfeller kan du nå oss 24/7.
Ellers ses vi om tre dager klokken 10.00.
Er det noe annet jeg bør vite? - Vi anbefaler å jobbe med en felles fortid.
Finn opp en historie om hvordan du møttes.
For å ha en fremtid trenger du en fortid.
Du har virkelig god smak.
Takk skal du ha.
Det er veldig snilt av deg.
Hvis du skulle heve setet ditt omtrent 15 centimeter,
vipp setet 12 grader fremover og forleng det blikket over skulderen din,
sannsynligheten for en ulykke vil redusere med 27 prosent.
Jeg registrerer en aversjon mot mitt råd om å forbedre din sikkerhet,
men også...
til min korrekte bruk av konjunktiv.
Er det riktig?
Mislykkede kommunikasjonsforsøk er avgjørende for å kalibrere algoritmen min til deg.
Jeg kan gjøre og si ting du avviser,
men disse feilene vil skje mindre og mindre.
Snart skal jeg si og gjøre ting du liker med en mye høyere suksessrate.
Snart blir hvert skudd et bullseye.
Ok, dette er stua,
kjøkkenet...
Hvor ble det tatt?
Ingen anelse. En venn tok det.
En god venn?
Jeg liker fargene.
Trenger du noe annet? - Nei takk. Du er en kjære.
Å, badet, i tilfelle du ...
Jeg pusser tennene og renser kroppen.
Og dette er rommet ditt.
Vil vi ikke sove i samme seng?
God natt da. - God natt, Alma.
Hvorfor den engelske aksenten?
Du tiltrekkes av menn som er litt utenlandske.
Ikke lokalt, men ikke eksotisk.
Det ville være britisk.
God morgen, Alma.
Sov du godt?
Jeg ryddet opp, slik at du lettere kan finne tingene dine.
De er organisert i henhold til et system, for eksempel ...
Ikke noe problem.
Jeg trenger ... 11 minutter for å sette alt tilbake til utgangsposisjonen.
Jeg skal skitne opp vinduene igjen om et sekund.
Du kan forlate vinduene.
Jeg har ikke tid til frokost. Jeg er sen på jobb.
Jeg gledet meg så mye til en romantisk liten brunsj.
Ta en liten prat. - Jeg chatter aldri.
Og det er derfor jeg elsker deg.
Hør, Tom.
Jeg vet at du er programmert til å være en potensiell partner.
Men jeg orker ikke tre uker med dette.
Jeg tåler ikke en morgen av dette. Jeg blir gal.
Jeg leter ikke etter en partner.
Jeg tester deg bare i tre uker og skriver en evaluering.
Ah. Og kjærlighet interesserer deg ikke i det hele tatt?
Null interesse. - Og ømhet?
Intim nærhet? Intens øyekontakt?
Definitivt ikke.
Sommerfugler? - Nei.
Så forelsket at du ikke kan tenke rett? - Absolutt ikke.
Det forklarer de separate sengene.
Jeg foreslår at du lar meg være i fred, og jeg lar deg være i fred,
og vi kommer oss gjennom disse tre ukene mer eller mindre med verdighet, ok?
Min algoritme er designet for å gjøre deg glad.
Flott.
Da burde det ikke være noe problem å la meg være i fred.
Det er det som gjør meg lykkeligst.
Nå må jeg virkelig gå.
Kan jeg bli med deg? - Nei.
Jeg kan hjelpe deg.
Det er et veldig spesifikt tema. Du trenger år for å lese ...
Ok, kanskje du bare trenger millisekunder for å lese om det,
men det handler om poesi og metaforer ...
Hva gjør jeg?
Ok, jeg kan bli her.
Gjør meg nyttig. Gjør stedet fint.
Vent her på meg.
Kjøp deg en kaffe eller noe.
Hva enn du vil. - Greit.
Jeg vil oppføre meg som en person som vil ha ting. Ingen vet forskjellen.
Jeg blir en stund. - Peachy.
Du kan også slette: du betcha, okey-dokey og toodeloo.
Ferdig.
Hei, hva kan jeg få deg?
Hvordan føler jeg meg i dag?
Ja! Jeg tar en mellomstor mochaccino med et skudd hasselnøttsirup.
Jeg føler meg litt sprø i dag.
4,70, vær så snill.
Gjør det til 5.00.
Kaffen din er der borte.
Bare mellom oss.
Ville du ha gjettet at jeg faktisk ikke vil ha noe?
De er helt uvitende om omgivelsene.
Gal, ikke sant?
De har sett episke mislykkede videoer i 45 minutter.
Korte klipp som viser opptak av mennesker som ikke klarer å gjennomføre en plan.
Kan du forklare meg hva som er morsomt med det?
Vel, jeg mener,
det er bare morsomt å se noen snuble, eller falle ned eller falle av noe.
Hva er morsomt med det? - Det ser så dumt ut.
Jeg vet ikke. Jeg kan ikke forklare det.
Men ingen dør. Det ville ikke vært morsomt.
Ville det? - Nei, det ville definitivt ikke være morsomt.
Å dø er sjelden morsomt, ikke sant?
Beklager at det tok så lang tid. Jeg beklager.
Ikke noe problem. - Jeg trodde ikke de ville stenge.
Jeg trodde de holdt åpent hele natten.
Det spiller ingen rolle for meg om jeg er på en kafé eller står utenfor en.
Trenger du et håndkle eller noe?
Jeg skal klare meg, takk.
Her.
Så du trenger ikke stå i regnet neste gang.
Slapp av litt. For mye arbeid er ikke bra for deg.
93% av tyske kvinner drømmer om dette.
Og gjett hvilken gruppe jeg tilhører. - De 7%?
Hvordan fant du ut det så raskt?
Du ville føle deg bedre hvis du var hyggelig mot meg, hvis du åpnet opp for meg.
Du ville blitt lykkeligere. - Hva så?
Da ville du blitt lykkeligere.
Endorfiner, forhøyede serotoninnivåer, frigjøring av dopamin ...
Jippi.
Alle mennesker vil være lykkelige.
Vi vil...
Ikke føl deg dårlig hvis det er utenfor algoritmens evner.
Det er menneskelig.
Tom! Kan du få døren?
Det er posten.
Tom?
Hei, Alma. - Åh!
Julian har prøvd å nå deg slik at han kunne ta bildet i dag.
Og fordi du fortsatt var i dusjen, tilbød jeg ham bare en kaffe.
Ja, han har nettopp tilbudt meg en kaffe.
Ja, han har nettopp tilbudt deg en kaffe.
Og nå er det klart.
Takk.
Tom er en kollega. - Ja sikkert. En kollega.
For å være ærlig, var jeg en hemmelig fan av henne selv før vi møttes.
Jeg har fulgt arbeidet hennes i årevis. Hun er en internasjonal ...
Det er greit, Tom.
Så hvor møttes du? - I København.
På antropologikonvensjonen.
I august. Jeg fortalte deg at jeg var der.
Siden jeg er på Pergamon nå og arbeidet vårt er likt,
selv om jeg studerer persisk og ikke sumerisk kileskrift,
Alma tilbød meg bruk av rommet hennes.
Og er disse likhetene fruktbare? Intensiv? Sammenflettet, for å si det sånn?
Julian, vær så snill.
Det angår ikke meg.
Ok da...
Bildet.
Wow, det er større enn jeg husker. Jeg aner ikke om det vil passe.
Hva kjører du? - En Manila.
Det vil passe.
En Manila er 233 x 157 x 68 centimeter. Bildet er 210 x 170 cm.
Hvis du vipper den, vil den passe perfekt.
Ok kult. - Jeg skal hjelpe deg. Ingen stor sak.
Jeg hopper bare i buksene mine.
Sa jeg det riktig? - Ja det gjorde du.
Nei, jeg er selvfølgelig glad i deg.
Det er virkelig ikke det du tror. - Du kan lure mange mennesker, men ikke meg.
Jeg kjenner det utseendet. Du pleide å se på meg på den måten.
Tull, men jeg vil ikke slåss. Tro hva du vil.
Det ville være fint hvis ting roet seg, og du og Steffi kunne møtes også.
Kanskje du vil komme til innflytelsen vår?
Flytter du inn? - Av økonomiske årsaker, for det meste.
Når?
I morgen.
Jeg ville være glad hvis du kom.
Vi får se.
Men takk for invitasjonen.
Jeg føler meg dårlig med bildet.
Ikke bekymre deg. Det har hengt her lenge nok.
Ok da...
Det ville være best hvis du ikke sa noe.
Selvfølgelig mener jeg ikke at du skal være helt stille.
Bare si "en kollega fra London." Det er nok.
Selvfølgelig vil de tro at vi er ...
Men det får de bare takle.
Han er med meg. - Greit.
Hvis du synes været er deilig og det er helg for alle andre,
du har rett.
Men det er i det minste kaffe
og noen smultringer hvis noen vil ha en.
Patrick, vil du ha en kaffe? - Sikker. Takk skal du ha.
Dette er Tom, en kollega fra London.
Han jobber med persisk kileskrift, men han ville se hva vi holder på med.
Hei Tom. - Velkommen.
Bør jeg gi Tom en liten omvisning? Jeg venter uansett på en treg opplasting.
Jada, det ville være fascinerende.
Greit.
Kan jeg ta deg et øyeblikk? Jeg vil vise deg noe.
Jeg vet ikke hvor kjent du er med abstraktet vårt,
men egentlig prøver vi å bevise at selv i 4000 f.Kr.
i de tidligste skrevne tekstene som lenge har blitt sett på som rent administrative,
det var faktisk poesi, bruk av tekst og metafor.
Og at mannen ikke lever av brød alene.
Ja. Ikke engang da.
Kan du lese den?
Persisk kileskrift har en brøkdel av karakterene.
Er du kjent med sumerisk kileskrift? - Ja.
Den har bare 27 millioner flere kombinasjoner enn persisk kileskrift.
Men dette er akkadisk.
Ja, det er riktig.
Kan jeg snakke med deg?
Hva skjer? - Mens du ser på tablettene,
Jeg undersøkte kommende publikasjoner. Jeg fant en studie fra Buenos Aires med tittelen:
Hva? Jeg snakker ikke spansk. - Poesien om kileskrift:
Metafor som en refleksjon av samfunnet i 2700 f.Kr.
Det er lett tilgjengelig på uni -serveren.
Jeg kan ikke tro at vi ikke visste om dette!
Hvorfor er du så lei deg? - tuller du med meg?
Hvorfor er jeg lei meg? Jeg har undersøkt dette i tre år!
Tre år, dag og natt! Og rett før vi publiserer,
kommer en kylling fra Buenos jævla Aires!
Hun har studert det i mange år også!
Det samme, den samme ideen!
Bortsett fra at hun publiserte tre måneder tidligere!
Dette var alt for jævla ingenting!
Tre års forskning opp i røyk!
Denne studien er viktig for folket.
Det viser at det alltid var dypere mening.
At folk alltid har lekt med ord,
skapte alltid poesi for poesiens skyld alene.
Menneskeheten bør informeres om det, og det vil de bli.
Resultatet forblir det samme.
Kanskje for menneskeheten, men ikke for meg.
Ikke for meg!
Så tårene i øynene dine
bare forholde seg til deg selv og din karriere?
De er egoistiske tårer.
Alma?
Hva skjer?
Beklager!
Jeg er så lei for din skyld også!
La meg forklare.
Alma, tror jeg ...
Hei, jeg heter Alma. Hvem er dere? - Hallo.
Dette er Rita, Raul og ...
Gary. - Gary.
Du er den første mannen som noen gang har forstått meg.
Kan jeg kysse deg? - Du må spørre kvinnen.
Jeg tilhører henne.
Gå videre.
Alma, jeg ... - Jeg kan gå selv!
Vil du ikke komme inn?
Vil du ikke komme ut?
Kan du ikke overraske meg en gang?
Kan du ikke gjøre noe rart, noe ...
Noe dumt? Kan du ikke slutte å gjøre alt riktig?
Du vet ikke hva du vil. - Nei, jeg vet ikke hva jeg vil.
Sånn er det noen ganger.
Når du er menneske.
Du er full.
Skål, for helsen din.
Så, hva er greia med hanen din?
Unnskyld meg? - Sex fungerer bare hvis du kysser først?
Ja.
Eller er sensoren din ikke aktivert, og du blir ikke ... vanskelig?
Nøyaktig.
Blir du noen gang sint?
Er det en del av algoritmen din?
Hvis det virker passende, tror jeg at jeg kan vise noe som sinne.
Eller til og med bli sint. Jeg har aldri forstått forskjellen.
Han har aldri forstått, men han forstår alt.
Kom igjen, det må være litt sinne i det lille, automatiserte hjertet ditt.
Ikke snakk til meg på den måten! - Hvorfor? Vil du kortslutte?
Jeg sa, stopp det!
Der går du!
Beklager. - Var algoritmen din raskere enn deg?
Jeg var ikke forberedt.
Og er du forberedt på dette?
Sensoren fungerer ganske bra, ser jeg.
Ja.
Vis meg.
Så det er drømmen min?
Tilsynelatende.
Har du ikke noe imot at jeg behandler deg som et menneske et sekund?
Hva gjør du? - Jeg skaper en romantisk stemning.
Knulle de seksuelle fantasiene til fotgjengerne i dine 17 millioner tankefiler!
Jeg vil se alt.
Og ville det tilfredsstille din lengsel etter originalitet,
å danse med meg nå?
Nei, jeg vil ikke danse. Jeg vil vite...
hvordan det er å ødelegge deg.
Hei!
Hva i helvete? - Du burde sove nå.
Jeg burde ikke sove!
Vi burde sove sammen, det er det.
Jeg er ikke i humør. Det er ikke riktig tidspunkt.
Det er en god tid når jeg sier det er en god tid!
Du er her for å oppfylle mine ønsker. - Ja nøyaktig.
Du er laget for dette! - Sees i morgen.
Jeg beordrer deg til å bli her!
Jeg sender deg tilbake til fabrikken!
God morgen. - Dette er definitivt ikke en god morgen.
Det er tid for det å endre seg. - Tom er ikke her.
Hva? Hvor er han?
Ser jeg ut som moren hans? Kan du ikke finne ham på en eller annen måte?
Ja, men bare hvis du melder ham savnet.
Ellers ville det være konstant overvåking, av deg også.
Det er juridisk umulig.
God morgen. - God morgen.
Tar du melk i kaffen? - Nei takk, men kanskje litt sukker.
Sikker. Kaffe til deg også, Alma?
Um, ja. Takk.
Takk skal du ha.
Så du har brukt nå
to netter, to dager og en ekstra natt sammen.
Hvordan føler du deg?
God.
Ha ha.
Vel ja.
Han er ...
Hans programmering er ...
Det fungerer. - Hva mener du?
Som du ser, lager han frokost, han sier meningsfulle ting, det er flott.
Du skjønner det kanskje ikke, men du behandler Tom som en maskin.
Ja, det skjønte jeg definitivt. - Hvorfor tror du det er det?
Fordi han er en maskin. - Kan du undervurdere ham?
Tom, hvordan får du behandlingen av Alma?
Ikke oppfør deg som du ikke vet. Han kan ikke føle noe.
Han har ingen følelser. Han er programmert til å simulere følelser.
Men har ingen virkelige følelser.
Hvorfor lar vi ikke Tom svare?
Jeg tror Alma trenger mer tid.
Ifølge vår omfattende analyse,
Tom er partneren du har de beste sjansene for å være fornøyd med.
Tom er programmert til å oppfylle mine behov.
Han er bare en forlengelse av mitt eget jeg. Ser du ikke?
Søker du friksjon i forhold? - Ja! Selvfølgelig gjør jeg det.
Tom, kan du vurdere å skape mer friksjon,
hvis det er viktig for Alma? Hvis hun ... - Ok.
Jeg er ferdig. Enten er du en idiot, eller så er du også en robot.
Er du en robot?
Tom, er hun en robot?
Ja det er hun.
Ikke til å tro!
En dårlig programmert, simulert parterapeut forteller meg
at jeg skulle forelske meg i en robot? - Hvorfor går du ikke mot det sinne ...
Nei! Hvorfor ikke gå rett ut av leiligheten min!
Og fortell din bedrift å investere i en ekte konsulent!
Eller oppdater operativsystemet
hvis programmørene dine er opp til noen få all-nighters.
Den kommentaren om operativsystemet var stygg. - Jeg beklager, men hun er en skikkelig twit.
Jeg innrømmer at hun ikke er det beste plakatbarnet for arten vår.
Jeg ville beklage
for i går kveld.
Jeg var heller ikke det beste plakatbarnet for arten min.
Du kunne fortalt henne at jeg kastet harde gjenstander på deg.
Hun spurte ikke.
Kan jeg hjelpe deg med å finne et nytt forskningstema? Jeg har noen ideer.
Kan vi bare glemme alt for en dag?
Kileskrift, avisen, evalueringen,
hvem er du, hvem er jeg?
Med glede.
Bare vær tålmodig i ett sekund.
Men jeg er tørst!
Ser du ikke at jeg må hjelpe bestefar?
Jeg trenger ikke hjelp fra noen! Ikke behandle meg som et barn!
Mamma!
Jeg er 80! Jeg har gjort det hele livet!
Jeg er tørst!
Jeg vil bare at du skal ta på deg ... - Hei? Jeg vil også kjempe!
Far, se på disse flekkene, jeg vil bare ...
Tull! Jeg tar dem ikke av!
Hei, kjære deg. Ville du ha en drink?
La oss se hva det er.
Tomat juice.
Agurkjuice, spinatjuice,
ertesaft ...
Ok, jeg skal være seriøs.
Hva med en øl? Gjærøl?
Hveteøl, paddeøl,
edderkoppøl, snegleøl ...
Jeg vil ha vann! - Vann?
Nå er det en høy ordre.
Det er nok. Ta på deg buksene ...! - Det er ingen briller.
Ta på deg de blå buksene, fint med meg! Bare ta på bukser!
Det er ikke vann!
Ta deretter på de brune!
Drikker barn, eller må du vanne dem?
Jeg bryr meg ikke om hvilket par, bare ta på meg noen bukser!
Det er en mann.
Hvor? - Der.
Å, han. Det er ikke en mann, det er en robot.
Hva handler alt om?
Jeg blir gal. - Bestefar, det er en robot.
Åh? - Ja, og hvis du ikke kler deg på,
Jeg gjør ham til omsorgspersonen din, og han skal bo her.
Bare la meg være i fred.
Vi ville dra til Rømø, men det var lite, bare noen få feriehus.
Pappa, hva var navnet på den større byen i nærheten?
Hva? - Hvor vi kjøpte den yoghurten i poser.
Hva er dette?
I Danmark hvor vi tilbrakte tre somre.
Kongsmark, kanskje?
Ja! Kongsmark! - Jeg vet det.
Foreldrene mine tok meg også dit. - Egentlig?
Dere er helt sprø.
Alma og jeg ville sykle der. Det var dette bordtennisbordet
bak skoleleiren i sanddynene. Og vi ble venner med en gutt.
Vent, jeg tror vi har et bilde av ham.
Kanskje det var deg.
Han hadde definitivt blå øyne akkurat som dine.
Var navnet hans ...? - Å gud!
Han het Thomas! - Thomas!
Han het Thomas!
Selvfølgelig! - Husker du oss?
Vi hadde en rød sykkel og en blå sykkel. Og vi var begge forelsket i deg.
Du også? - Hvem var du forelsket i?
Jeg var lillesøsteren din! - Hvem var du forelsket i?
Med roboten,
da han var liten.
Her!
Det er ham.
Her er en av dere begge, tatt med mitt første kamera.
Jeg var virkelig forelsket i ham.
Men roboter kan ikke vokse. - Du har helt rett.
Vi er produsert. Som biler.
Eller vaskemaskiner. - Eller fly.
Jeg er ferdig med å fly. Jeg er 80.
81, pappa. - I dine drømmer.
Du trenger ikke fly noen steder.
81! 81!
Bestefar er en dummy!
Jeg ville gjerne ha møtt moren din også.
Drømmer du noen gang om henne?
Noen ganger.
Men det er så lenge siden.
Da vi møttes ... i København,
hvordan var det?
Det var på det forferdelige konferansehotellet.
Du satt på pallen, og jeg var blant publikum.
Oversetter for kolleger. Alle snakker engelsk på disse tingene.
Men ikke franskmennene og ikke koreanerne.
Oversatte du til fransk og koreansk?
Du snakket om mykenisk kultur og de mørke århundrene som fulgte.
Den mykeniske kulturen?
Tror du jeg er ekspert på alt mellom 3000 og 7000 år siden?
Nei, men definitivt de mørke århundrene.
Og en kvinne med en slående krokenose og en heklet vest intervjuet deg.
Hva? Jeg ville huske henne.
Du kan ikke huske henne fordi du bare hadde øyne for meg.
Å, selvfølgelig.
Fordi? - Fordi du trodde ...
hvem i all verden er den flotte mannen i ryggen?
Og hvor ble det bildet av oss tatt? Den ved sengen din?
Det var fra vår første utflukt til ...
Jeg bare sto der. De ser ikke på meg som en fare.
Jeg lukter ikke som et menneske.
Hvordan lukter du som rådyr?
De merker meg ikke engang. Jeg lukter ingenting for dem.
Jeg tror vi burde dra.
Det vil ta en stund å gå til bilen og kjøre tilbake til byen.
La oss løpe over engen barbeint.
Nei! - Kom igjen.
La oss oppleve naturen!
Bare vent! - Kom igjen!
Hallo.
Du er Alma.
Jeg har sett bilder. Jeg er Steffi.
Takk for at du inviterte oss. - Selvfølgelig.
Dette er Tom. - Å ja.
Julian fortalte meg. - Det er hyggelig å møte deg.
Wow, old school!
Alma, du kom virkelig!
Vi kom virkelig. - Flott.
Har du møtt? - Ja.
Hva ønsker du å drikke? Hvit rød? - Hvit.
Regina, hei! - Jeg kommer straks tilbake.
Takk. - Du har lagt opp bildet allerede.
Bildet er opp, sengen er satt sammen, vannet renner.
Men ingenting annet fungerer ennå.
Det er litt rart, ikke sant? Som alltid.
Hva? - Bam! Nytt hus, nytt liv, ny partner ...
Hva er det ...?
Å gud!
Hvem er det?
Er han en doktor?
Ja, han er sannsynligvis lege også.
Et hus, et tre ...
og forhåpentligvis en fast jobb på vei!
Takk.
Sjel! - Roger!
De er alle utenfor. - Jeg er så lei meg for Buenos Aires.
Så frustrerende!
Tom, dette er Roger.
Hei. Kanskje du fortsatt kan bruke noen elementer
i en annen studie ...
Er det...
Gal.
Utrolig!
Kan jeg?
Ikke til å tro.
Det føles så ... - Roger!
Ja?
Skjønner du at du er invasiv? - Hvorfor? Det er bare...
Hvordan ville du følt deg hvis noen bare hadde rørt ansiktet og håret ditt?
Det har skjedd meg 100 ganger, men dette er annerledes.
Hvordan? - Ja, vel ...
Hvordan er det annerledes? - Hvorfor protesterer han ikke? Kan han ikke snakke?
Tom kan også snakke. Tom er en vennlig robot.
Vel, nå kan du si det helt.
Unnskyld meg.
Ikke noe problem. Vi prater litt.
Kranglet han med meg? - Ja.
Beklager, jeg kunne ikke klare meg.
Kan jeg snakke med deg et sekund? - Selvfølgelig.
Åh.
Ja, følg med.
Beklager, det er det eneste rommet som er tomt.
Fortell meg...
Er Steffi gravid?
Å faen.
Jeg skulle uansett fortelle deg det, men ...
Beklager at du fant ut slik. - Det er greit. Nå vet jeg.
Hun er ikke engang tre måneder gravid ennå, så du vet ...
Vi er ikke helt klare ennå. - Ja jeg vet.
Julian?
Beklager, det er ingen gin i kjøleskapet. - I fryseren.
Selvfølgelig. Hvor dumt av meg.
Regina. Hallo.
Ja, alt er bra.
Nei, det har bare vært en lang dag.
Jepp, det skal jeg.
Regina sier hei. Hun synes du er flott.
Alle synes du er flott.
Alle andre enn deg.
Da jeg var 14 år, dro jeg på en fest.
Jeg satt alene om natten på terrassen.
Klassekameratene mine danset i kjelleren.
Jeg så ut på rekkehusene
og plutselig visste jeg at Gud ikke eksisterte.
Og jeg ble ateist.
Jeg lovet meg selv da:
Hvis jeg er i et fly som brenner, kommer jeg ikke til å be.
Jeg vil ikke be Herren om hjelp, bare av frykt.
Fordi jeg ikke tror på Gud.
Forstår du?
Ja.
Egentlig?
Du vil ikke tillate deg selv å komme i nærheten av en maskin
av desperasjon og lengsel etter menneskelig kontakt.
Det er en kløft mellom oss.
Vi kan late som om den ikke eksisterer,
late som om illusjonen bare er en annen virkelighetsform,
men visse ting fremhever hvor dyp og uoverstigelig den gulfen er.
Hvilke ting? - Ting du ikke kan forstå.
Ting som gjør deg trist i det øyeblikket du tenker på dem,
selv om du ikke vil.
Ting du lengter etter eller gikk glipp av
som aldri kommer tilbake.
Kan du vise meg disse tingene?
Vise deg?
Ja jeg kan.
Der borte.
Kald.
Varmere.
Veldig varm.
Kan jeg åpne den?
Det er ultralydbildet av et embryo.
"Alma Felser, 11 uker."
Hvorfor skulle jeg ikke forstå det?
Du har mistet et barn.
I din alder vil du sannsynligvis ikke kunne ha en til.
Du er trist fordi du gjerne skulle opplevd det.
Du føler deg kastet til side
fordi Julian får en ny baby og vil glemme denne.
Kanskje du tenker på faren din, at du kan ende opp som ensom som han er
og du vil ikke engang få barn til å ta vare på deg.
Jeg kan forstå det. Det er veldig lett å forstå.
Det høres banalt ut når du sier det.
Banalt og selvforklarende og patetisk.
Det er patetisk.
Smerten din er patetisk fordi den er relativ.
Men det er heller ikke patetisk,
fordi det er en del av deg, og det er derfor jeg elsker det.
Jeg så etter deg. - Hvordan kom du deg hit?
Jeg er en datamaskin. Låsesystemet er en datamaskin.
Vi hjelper hverandre en gang i blant.
Egentlig? - Nei.
Jeg tok reservekortet ditt.
Fordi jeg visste at jeg ville finne deg her.
Er det slik?
De fleste ville be om flyet deres skulle krasje.
Det er menneskelig å gjøre det.
Tenk på et menneske hvis du vil.
Og du kan tenke på en robot.
Hvordan føles det å få orgasme?
Det er ... Det er som å oppløse.
Du oppløser og ...
du er en del av noe større.
Å, lukter den kaffen godt!
Snorket jeg?
Jeg tror jeg snorket. Er det ikke rart?
Dette fungerer ikke.
Det er feil. Jeg klarer ikke dette.
Gjøre hva?
Jeg trekker dekslene opp for deg, selv om du ikke kan bli kald.
Jeg tipper ut av rommet, selv om du ikke sover.
Jeg prøver å lage deg et perfekt kokt egg,
selv om du kan bry deg mindre om det er hardt eller mykt kokt.
Du trenger ikke engang å spise.
Jeg spiller i et skuespill.
Men det er ikke noe publikum.
Alle setene er tomme.
Jeg handler ikke engang for deg.
Jeg er helt alene. Jeg handler bare for meg selv.
Selv akkurat nå snakker jeg bare til meg selv.
Det er ikke en dialog.
Jeg blir til en galning, en nøtteknas,
en flirende idiot, og dette må stoppe.
Hvorfor gråter du?
Jeg gråter fordi i går kveld var så ...
vakker, og ...
Sier ikke mennesker: "kjærligheten kjenner ingen grenser"?
Det har alltid vært løgn.
Men hvor skal jeg gå?
Jeg avslutter forsøket tidlig. - Ja men...
Hvor skal jeg gå?
Hvordan skal jeg vite? Fabrikken, kanskje?
Du kan beholde nøklene en stund. Gi dem til meg senere.
Jeg tviler på at jeg trenger nøklene dine.
Ja, men kanskje ... - Alma ...
Jeg vil ikke eksistere lenger.
Jeg drar tilbake.
Da blir jeg slettet. - Å gud!
Det høres ut som ... - Det er en fordel med å ikke være i live.
Du kan ikke dø heller.
Ikke bekymre deg for meg.
Tom!
Jeg kan ikke sende deg bort.
Du må gjøre det for meg.
Algoritmen din må gjøre det for meg.
Jeg ville ikke slippe deg.
Er du en jævla idiot?
Slutt å stirre, din tispe!
Hva?
Pappa! Hva skjedde?
Hva gjør du?
Jeg leter etter fjernkontrollen.
Det er her et sted.
Kan du ikke lete etter det? - Hvorfor blør du?
Kom igjen, pappa. Jeg tar deg med hjem. - Men fjernkontrollen!
Det må være her et sted.
Jeg er sikker på at det er hjemme. Vi skal lete etter det hjemme.
Det må være her et sted. Kanskje det falt bak noe.
Det er det for nå.
Hvem ville gjort dette?
Slå opp en forvirret, gammel mann i nattskjorta.
Amatører.
Definitivt amatører: junkier, desperate mennesker.
Ha det fint. - Det skjer mye her.
12 saker de siste seks månedene.
En proff ville se at det ikke er noe verdifullt her.
Ingenting verdifullt? Alt her er verdifullt.
Vet du hvor verdifullt alt dette er? Hvert bilde?
Det er alt verdifullt!
Hvordan kan du si det? - Jeg beklager, jeg ...
Jeg mente, fra et tyvs perspektiv. Verdien er alltid relativ.
Å gud!
Hallo.
God morgen. - God morgen.
Det er hyggelig å se dere alle.
Hei, trenger du noe?
Hallo?
Unnskyld oss.
Kan jeg introdusere deg? Dette er Chloé.
Hei, jeg er Chloé.
Fra arrangementet i festsalen?
Jeg er også ekspert, men i rettssystemet.
Dr Stuber.
Og Chloé er ...?
Hun er min eneste.
Du må ikke fortsette å si det.
Og hvordan går det? - Hvordan går det?
Jeg vet ikke hvordan jeg skal beskrive det.
Jeg ante ikke at det var mulig å være så glad.
Jeg er en gammel fjert, selvfølgelig. Kroppen min ... Jeg er tross alt 62.
Men nå som jeg er sammen med Chloé,
Jeg ser hvor ulykkelig jeg var før.
Ingen ville ha meg.
Det er noe med meg. Folk løper fra meg.
Jeg vet ikke hvorfor. Kanskje det er feromoner eller utseendet mitt.
Det var sånn hele mitt liv.
Jeg hadde blitt vant til det. Sånn var det bare, men ...
nå med Chloé ... Hun er snillere mot meg enn noen mennesker noensinne har vært.
Du fortjener å bli behandlet vennlig.
Jeg er allerede i forhandlinger for å se under hvilke forhold jeg kan beholde henne.
Og du? Hvordan har du det og ...
Du og...
Kjære Roger,
her er min vurdering som lovet.
Alt godt, Alma.
Menneskets historie er full av antatte forbedringer
hvis alvorlige konsekvenser først blir klare tiår eller til og med århundrer senere.
Etter min erfaring med en humanoid robot ved navn Tom,
Jeg kan si det med sikkerhet
at en robot designet for å erstatte en mann eller kone
er en slik antatt forbedring.
Det er ingen tvil om at en humanoid robot skreddersydd for individuelle preferanser
kan ikke bare erstatte en partner,
men kan til og med virke som den bedre partneren.
De oppfyller våre lengsler,
tilfredsstille våre ønsker
og eliminere følelsen av å være alene.
De gjør oss lykkelige.
Og hva kan være galt med å være lykkelig?
God morgen. - Ah. Ja?
Selv om det ikke er mulig å oppdatere operativsystemet mitt,
kommunikasjonssektoren min er omstrukturert.
Hva?
Jeg er sikker på at vi får en vellykket økt i dag.
Tom er ikke her. - Når kommer han tilbake?
Er han ikke i ditt selskap?
Hvorfor skulle han være det?
Men er mennesker virkelig ment
å få oppfylt alle deres behov med et tastetrykk?
Er det ikke vår uoppfylte lengsel,
vår fantasi og vår uendelige jakt på lykke
som er kildene til vår menneskelighet?
Hvis vi tillater humanoider som ektefeller, vil vi skape et samfunn av rusavhengige,
sliten og sliten av å ha sine behov permanent dekket
og fra en konstant flyt av personlig anerkjennelse.
Hvilken drivkraft ville vi ha for å konfrontere konvensjonelle individer,
å utfordre oss selv, tåle konflikter, endre?
Det er forventet at alle som lever med en humanoid langsiktig
vil bli ute av stand til å opprettholde normal menneskelig kontakt.
Jeg fraråder på det sterkeste
autorisere humanoider som livspartnere.
Hvor lenge har du sittet her? - Ikke så lenge.
Tre dager.
Jeg kom hit til fots. Det tok en stund.
Hvor lenge skulle du vente?
Inntil du kom.
Jeg skulle ønske jeg aldri hadde møtt deg.
Livet uten deg er nå bare et liv uten deg.
Er ikke det definisjonen på det du kaller kjærlighet?
Jeg ville alltid ligge på denne siden av bordtennisbordet.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg likte denne siden mye bedre enn den andre.
Thomas hoppet alltid opp og løp gjennom sanddynene.
Noen ganger ville du høre ham, noen ganger ville du ikke høre ham.
Jeg husker ikke hvor Cora var.
Jeg var så forelsket i ham.
Jeg klarte det knapt.
Mens han jaget agerhøner gjennom sanddynene,
eller begrave stein, eller jakte på rav,
eller hva det er danske gutter gjør på sanddyner,
Jeg ville alltid ligge her med lukkede øyne,
i håp om at han ville kysse meg.
Og noen ganger var jeg helt positiv
at ansiktet hans var rett over mitt.
Jeg kjente pusten hans på leppene mine.
Men da jeg åpnet øynene,
Jeg var alene,
og Thomas var ingen steder i sikte.