FILMEN KAN VÆRE OPPRØRENDE FOR DE MED DEPRESJON OG ANGST.
VIS VARSOMHET
HVORDAN KLATRE (KJEMPEHØYT)
Etter frokost skal jeg rydde, Teddy,
og så skal jeg jobbe litt.
Og så kommer din kusine Ellie.
Kan du si "Ellie"?
Ellie.
Ok.
Hva skal den neste boken handle om, sjef?
Du liker den fargen.
Pinky Tinkerbink finner motet sitt.
Liker du den ideen?
Mamma er ikke god på rundinger. Nei, det er hun ikke.
Du kommer til å elske fersken, Teddy.
Faren din elsker fersken, men han er allergisk mot skallet.
Håper du ikke er allergisk. Og er du det, skreller jeg bare av skallet.
Det er enkelt.
Hei, folkens.
-God morgen. -Hei, kjære.
-Har du noe å vise meg? -Ja, jeg vil vise deg noe.
Flott. Hei, kompis.
Etter opplesningen ba de meg om å lage en plakat,
og så lagde jeg hele vinduet.
Selvsagt.
Pinky er midt i en regnbue, og det er fargerikt,
og hun kaster 3D-hjerter opp i lufta.
Og se. Alle barna får med seg en slik.
En magisk lillefingerring.
-Du hører ikke på meg. -Jo. Jeg gjør alltid det.
Nei, du gir meg det blikket.
Jeg ser deg i øynene. Hun har fine øyne.
Moren din har fine øyne, akkurat som dine.
Jeg vet bare ikke hva du prøver å finne.
Deg.
Jeg er her.
Søren.
Jeg må gå.
Jeg må gå. Ha det, kompis. Glad i deg.
Ha det, mamma.
Ok.
Jeg møter deg på hjørnet av 34th og 7th klokka 19.
Ikke kom for sent. Jeg vil se denne kampen.
Hvem er det?
-Hola, Teddy. -Buenos dias, Hector.
-Kan jeg sitte på, Hector. -Klart det.
-Ha det. -Vi er glad i deg.
Ha det, pappa.
Er føttene på plass?
Ok.
Er det deilig?
Er det deilig, Teddy?
Flink gutt.
Deilig, hva?
Det er deilig og varmt.
Kjære.
Snart kan du gå.
Når du begynner å gå, vil du snuble og slå kneet.
Du vil slå hodet i salongbordet,
men du vil fortsette.
Det er det mestere gjør. Ikke sant, sjef?
De fortsetter.
Hvem er flink gutt?
Ser du alle blomstene?
Fine blomster.
Ja.
Se på månen.
Så fin.
Har du hatt lyst til å besøke månen?
Det har jeg.
Jeg vil gjerne besøke månen
Med et romskip høyt i sky
Ja, jeg vil gjerne besøke månen
Men jeg tror ikke jeg vil bo der
Selv om jeg vil se på jorda Fra der oppe
Ta telefonen, Julie. Vi vet at du er der.
Vi parkerte nettopp. Trenger du noe?
Starbucks?
Ikke lugg, Ellie. Du drar av meg håret.
Vi er der om ti minutter, ok? Ha det.
Jeg kunne møte all fisken
Jeg ville reist under havet
Men jeg tror ikke jeg vil bo der
Ellie kommer snart.
Men det er ikke stort å gjøre Når alle vennene dine er fisker
Østers og muslinger er ikke familie
Så jeg vil ikke bo i havet
Jeg vil besøke jungelen Høre løven brøle
Dra tilbake i tid og møte en dinosaur
Det er mange rare steder jeg vil dra
Men ingen av dem for alltid
Så hvis jeg skal besøke månen
Vil jeg danse på en månestråle
Og ønske meg noe fra en stjerne
Og ønsker at jeg var hjemme igjen
Selv om jeg vil se ned på jorda Fra der oppe
Ville jeg savnet alle stedene Og de jeg er glad i
Så selv om jeg drar Kommer jeg hjem igjen
For jeg vil ikke bo på månen
Nei, jeg vil ikke bo
På månen
Hva ser du på? Ser du ballongen din?
Ser du ballongen? Den er til deg.
Nesten hjemme, sjef. Vi er nesten fremme.
Ok.
Hei, folkens.
-Hei. -Hvordan går det med yndlingsbarnebarnet?
Sånn.
-Er du klar for en flaske? -Hei.
Kom hit, vennen. Jeg har deg.
Hvem er en vakker gutt?
Hei sann.
Jeg tar den.
-Hallo? -Hei.
Hei.
-Hvordan går det? -Flott.
Vi kom akkurat fra skobutikken.
Og vår lille fyr med lubne føtter bruker størrelse 19.
Gåsko. Brede.
Hør her.
Jeg kommer ikke sent hjem.
Jeg treffer dem etter jobben og kommer hjem i pausen, ok?
Jeg vil være med i kveld.
Moren min tok klesvasken og fluffet putene,
og hun gir Teddy flaske nå,
så siden hun passer på,
bør vi utnytte det.
Det er bare midlertidig, Jule.
Til du er sterk nok til å passe Teddy alene.
Så for alltid?
Er du klar for å treffe Lucy?
Ja. Jeg vil det.
Jeg må legge på.
Ok.
-Møtes utenfor. -Ok. Sees snart.
Elsker deg.
Elsker deg. Ha det.
Jeg skal operere ansiktet.
Nei. Det er tullete, mamma.
De hadde plass på Teddys bursdag.
Årets største lykkedag.
Men så tenkte jeg at dere kanskje trenger meg til selskapet.
Hvilket selskap?
Han har ingen venner. Hvem skal vi invitere?
Men dere har det. Det blir en bra nullstilling.
Få folk på besøk og la folk vite at det går bra.
Det gjør det enkelt for faren din å komme tilbake.
Han er veldig glad i deg.
Jeg er glad i deg, mamma, men ikke stå utenfor dusjen.
Hallo, Ms. Davis.
Jeg er dr. Sylvester.
-Jeg er psykiater her på sykehuset. -Går det bra med sønnen min?
Ja, han har det bra.
Søt liten fyr. Han venter hjemme med mannen din.
-Svigerinnen min kommer til å kverke meg. -Nei.
De vil gjerne treffe deg,
men jeg tenkte det var lurt om vi to snakket sammen først.
-Er det greit? -Ja.
Ok.
Kan du si hva som skjedde?
Er det første gang du har prøvd å ta ditt eget liv?
Ja.
Har du nesten gjort det før? Har du vurdert det før?
Jeg tenker på det hele tiden.
Hvor lenge har du gjort det?
Til og fra siden første klasse.
Det var da ting begynte å endre seg.
Hvordan da?
Ting var uklare.
Jeg har dårlig hukommelse. Det er vanskelig å forklare.
-Har dere psykisk sykdom i familien? -Nei.
Det stemmer ikke.
Mamma sier at pappa er psykisk syk.
Mannen min sier
at pappas psykiske sykdom er at han er en drittsekk.
Hva med i det siste?
Hvordan var det å være gravid?
Jeg taklet det.
Og etter at du fikk barnet?
Det var mer eller mindre
det samme som i mesteparten av livet.
Jeg følte meg bortskjemt og for svak.
Som om andre kvinner ville være bedre til å ta seg av Teddy.
Begge to.
Ja.
Du husker det kanskje ikke, men på 70-tallet
gikk det rykter om at det var edderkoppegg i dette.
Og folk sluttet å tygge det.
En stund trodde jeg at det var sant.
Selv etter en annonse i New York Times,
og jeg visste det ikke var sant, så klarte jeg ikke.
Det er rart hvordan det skjer. Man tror på et rykte
og finner ut at det ikke stemmer, men man klarer fortsatt ikke.
Og her om dagen
var jeg på butikken med datteren min og ba henne velge godteri.
Hun tar tak i en sånn.
Den er rosa og i blikkhøyde.
Men så tenker jeg plutselig:
"Hun er for ung til tyggegummi.
Hun vil kveles."
Og så tenker jeg: "Du er lege. Hun vil ikke kveles. Det er sprøtt."
Og da slo det meg.
Det var min irrasjonelle frykt for edderkoppegg.
Etter så mange år.
Jeg tror alle må finne ut av hvor edderkoppeggene egentlig er.
Og kanskje enda viktigere: Hvor de ikke er.
Hvem er sulten gutt?
Så flink du er å spise.
Sånn, ja.
-Så flink gutt. -Kan du pakke meg inn, mamma?
Greit.
Jeg får ikke til.
Jeg må klippe håret ditt, kompis.
-Vi kan ta han med til frisør. -Er du redd for meg med saks?
Nei, jeg er redd for at han blir stygg.
-Han blir ikke stygg. -Sånn.
Bra. Det dekker alt.
Det trengtes bare noen perlekjeder.
Hei, kompis.
-Se her. -Søte gutten.
Se.
Herregud.
Sånn vil ansiktet mitt bli.
De sliper ned brusken.
Alles neser blir jo mer klumpete.
Og tennene forandrer seg.
En dag, hvis jeg ikke er her, må du se på nesen og tennene dine.
Det avslører alt, ikke sant?
Vil du mate ham?
Det går bra. En annen gang.
-Ikke kom for sent. -Ja.
Ha det gøy med mannen din.
Ta det med ro. Jeg er her.
Ja, du kan få en bit til.
-Ja. -Beklager. Du er vakker, mamma.
Ingen ansiktsløftninger.
Du vil se ut som et romvesen. Jeg er så glad i deg.
-Jeg vil se ti år yngre ut. -Glad i deg.
Kos deg.
Ok, da går jeg.
Jule?
Ja?
Du tror han har det bra, hva?
Du tror ikke at noe har skjedd med ham?
Pappa? Nei, jeg er ikke bekymret for ham.
Jeg har alltid fått tak i ham. Nå gjør jeg ikke det.
Kanskje han ikke vil bli funnet.
-Vil du ha litt til? -Glad i deg.
Hvis du kysser en ukuleledame
Og lover å alltid være trofast.
Jeg låser.
Hvis hun ser en annen ukuleledame Rote med deg
Kanskje hun vil gråte
Kanskje hun vil sukke
Kanskje hun vil...
Herregud. Hold ut.
Du kom.
Går det bra?
Ja. Jeg fikser det.
-Fikser du det? -Ja.
-Hei. -Se på deg.
-Godt å se deg. -Ja.
Godt å se deg, kompis.
Hva tror du? Klarer han seg?
-Garantert. -Hør på mannen din.
-En evig optimist. -Det vet jeg.
Vi setter oss. Lucy er her.
-Hei, søs. -Hei.
Vil dere ha noe å drikke?
-Ja. -Øl, hva?
-Hva skal vi spise? -Hei. Fire Corona med lime.
Ekstra lime. Takk.
-Skal bli. -Ja.
-Ok. -Høres bra ut.
Ja.
Jeg har forretter.
Jeg har små pølser og nachos.
-Bra. Nam. -Takk.
Nam nam.
Takk.
Vet dere hvem Shel Silverstein er? Han som skrev The Giving Tree.
-Ja. -Han er en av heltene mine.
Schulz, Seuss, Sendak, H.C. Andersen.
Uansett. Før han ble kjent,
solgte han pølser for White Sox og Chicago Cubs.
Det er som å jobbe for Mets og Yankees.
Ja. Og da han ble berømt,
spurte en intervjuer om hva han lærte av det, og...
Han sa at alle liker ketsjup.
Alle liker sennep.
Ja. Det var det han lærte av det.
Sennep.
Er historien ferdig?
Får jeg skifte tema?
-Jeg lurer bare på... -Slutt.
La henne si hva hun vil.
Tenkte du på hvordan det ville være for oss?
Ellie trodde at hun kom for å leke.
Slutt.
Hvordan var huset?
Likte du huset? Fint, hva?
-Nei. -Hva?
Hva?
Jeg så på et hus som er til salgs. Nedi gata for dem.
Det er kjempefint. Med stor hage.
Veldig rimelig.
Det er en basketkurv.
Man kan se på Teddy spille fra kjøkkenvinduet.
Hus skremmer meg.
Og jeg elsker leiligheten vår. Jeg er lykkelig der.
-Jeg er lykkelig der. -Nå forstår jeg ikke. Beklager.
-Ok. -Er du lykkelig der?
-Ok, folkens. -Jeg er så forvirret.
Det er bare... Det handler alltid om deg, Julie.
Det handler aldri om ham.
Har du spurt om hvordan han har det?
Spør hva han gjorde hver kveld mens du var på sykehuset.
Fortell hva du gjorde.
Jeg tror det kan være bra for oss å flytte.
Etter å ha besøkt deg på sykehuset etter jobb
og lagt sønnen din, vet du hva han gjorde?
Han skrubbet teppet.
Det er greia med blod. Man får ikke blodet ut av teppet.
-Hvor skal du? -Jeg må tisse.
-Er du fornøyd? -Virkelig, Luce?
La meg.
Jule?
BLOMSTER TIL SALGS
Ja! Er du klar?
-Det ser sinnssykt ut. -Klar?
Én, to...
Hei, det er Ron.
Legg igjen beskjed, så ringer jeg tilbake...
Hvorfor er du redd for hus?
Hus er flotte. Alle elsker hus.
La oss si at du er i den ene enden og jeg er i den andre,
og jeg roper på deg, men du hører ikke. Hva da?
Skal vi ha walkietalkier?
Hva om det er tordenvær og du er i byen og Teddy og jeg er alene der?
Da kjører jeg hjem.
Hva om du krasjer?
Da halter jeg til et tog og går resten av veien.
Hva om vi flytter og du slutter å elske meg?
Vel...
Det er ikke husets skyld.
Jule.
Jeg vil aldri slutte å elske deg.
Hva med dette? Jeg lover å bli med opp på taket
og smugrøyke med deg.
Du får se stjernene igjen.
De blir bedre.
Se der.
Jeg har en bursdagsgutt som gleder seg til å treffe mammaen sin.
-Gratulerer med dagen, kjære. -Ja.
Hei, sjef.
Gratulerer med dagen. Liker du skiltet ditt?
Det står: "Gratulerer med dagen, Teddybjørn." Mamma har laget det.
Hun ble akkurat ferdig. Vil du se hva jeg har?
-Vil du ha presanger? -Vil du se?
-Ok. -Greit. Hva har vi her?
Hva er dette?
Hjemmelaget overraskelse?
-For mye? -Nei.
-Han liker den. -Han liker den.
Ja?
Kjempesøt.
-Jeg har ikke bursdag. -Åpne.
Den neste Pinky-boka handler om håp.
Takk.
Vi klarte ett år.
Hva tror du?
Vi klarte ett år.
Beklager at jeg er så hårete.
Jeg ser 50 stykker hver dag.
Den må bite som en skilpadde for at jeg skal merke noe.
Ok.
Ferdig. Du kan sette deg opp.
-Det er Teddys bursdag i dag. -Skal dere feire?
Han skal få sin første sjokoladekake.
-Jeg skal bake den. -Utrolig.
Jeg pleier å spørre nye mødre
om hva de føler. Ikke bare fysisk, men mer
hvordan det går.
Det er på grunn av deg.
Veldig bra.
Hvordan fungerer antidepressiva for deg?
Bra.
Jeg gikk gjennom en verden i svart-hvitt,
og nå begynner jeg å se i farger igjen, så...
-Bra. -Ja.
Hva med menstruasjonen? Plager den deg fortsatt?
Vet du hva fordelen er?
Jeg hater å si at jeg ikke har mensen, og det har gått to måneder.
Kanskje blodtapet?
Det gir mening.
Bra. Barbara tar noen blodprøver, og du må tisse på glass. Du kan dette.
Ok.
Straks tilbake.
Ok.
Når?
Oktober.
Oktober er snart.
Strøkavring.
Bra. Ok.
Ja.
Jeg visste ikke at det fantes så mange typer.
Er det ikke det samme?
Ok.
Jeg tar disse. Nei, disse. Ok.
Og vaniljeekstrakt
og sprudlevann, og så er vi ferdige.
Jeg må kjøpe vann til pappa.
Han elsker vann med bobler.
Du kan hjelpe meg.
Det er mye å velge mellom.
Det er ikke så vanskelig.
Butikken stenger snart.
Det er ikke så vanskelig.
Ma'am?
Ma'am.
Du har ikke betalt, ma'am.
Du må betale, ma'am.
Slipp sitronen.
Kom igjen. Flink gutt. Teddy, vi har ikke betalt for den.
Hei.
Vi skal til dr. Sylvester. Julie Davis. Jeg er Ethan Davis.
Jeg hører hva du sier, men jeg klarer ikke.
Jeg drakk ikke vin eller lettbrus
da jeg var gravid med Teddy. Verken kaffe eller sigaretter.
Hadde du droppet medisinene om du var diabetiker?
Det er ikke det samme.
Dette føles som en samtale, folkens, men det er ikke det.
Du må fortsette på antidepressiva.
Du kan droppe medisinene
og være beskyttet av graviditetshormonene.
Men det kan hende de ikke fungerer når du begynner igjen.
Det kan ta for lang tid.
Den risikoen vil du vel ikke ta?
Jeg vet at du er en sterk kvinne.
Jeg vet du vil at det skal holde.
Du kan være så sterk som Herkules,
men hvis du faller i et svømmebasseng uten å kunne svømme, drukner du.
Men jeg kan svømme.
Da jeg gikk på college, ville jeg bli poet fordi jeg datet en poet på tredjeåret.
Vi leste dikt for hverandre hver kveld før sengetid.
En kveld leste kjæresten min
dette diktet for meg.
Det gjorde inntrykk.
Lillebroren din får ballongen sin Til å knirke som en katt
Han ser visst
En artig rosa verden han kan spise På den andre siden av den
Han biter og setter seg tilbake
En feit mugge
Tenker på en verden klar som vann
Et rødt kutt i den lille neven
Jeg kunne brukt resten av livet på å prøve,
men jeg ville aldri ha skrevet noe så bra.
Det er et av Sylvia Plaths siste dikt før hun tok sitt eget liv.
Jeg tenkte:
"Hvordan kan en som ser så mye liv og håp i en ballong
bake kjeks til barna sine før hun legger hodet i ovnen?"
Hvordan er det mulig?
Hun visste hva hun forlot,
men smerten var så enorm at døden var eneste mulighet.
La oss vente.
Vente?
La oss vente.
La Teddy bli kvitt bleiene. Ingen vil dømme deg for det.
Ingen får vite det.
Jeg vil vite det.
Hør på ham, Julie.
Vi var heldige forrige gang.
Det er greit å være sint på meg.
Jeg hater at du gjør det, Ethan. Gir meg tillatelse til å være sint.
Jeg blir sint på deg hvis jeg vil det.
-Og du kan være sint på meg. -Nei.
Det får jeg ikke lov til.
Du har ikke plass til det.
Det sørget du for.
Det er urettferdig.
Urettferdig? Virkelig?
Vil du snakke om urettferdig?
Jeg trodde ikke det.
Kom.
Ok.
Ok?
Ok.
DET GODE VINNER
Hei. En fra butikken kom med denne.
Takk.
Ok.
Det er godt å ha deg tilbake.
Hei, Hector.
Det går bra.
Det ordner seg.
Vi får et barn til, og akkurat som med Teddy,
kommer vi ikke til å huske hvordan verden var før.
Eller henne.
Det er bra.
Ja.
Det er bra.
Og to til.
Hei, kompis.
Oi. Virkelig?
Ok. Hvordan går det med henne?
Flott. Jeg drar nå. Jeg har alt hun ba om.
Ja, det også.
Ok. Sees snart. Ring hvis det skjer noe.
Ok. Glad i deg. Ha det.
Ok.
Liker du dette?
Trær? Ja.
Det er stille.
Det blir man vant til.
Tror du de som bodde her, var lykkelige?
Sannsynligvis.
Tror du vi blir lykkelige her?
Ja, faktisk.
Jeg tror vi blir lykkelige her.
Jeg også.
Lungene utvikler seg fint.
Bra hjerteaktivitet. Ti fingre, ti tær, og...
sist, men ikke minst... Kom igjen, din lille rakker.
Sånn, ja.
Vil dere vite kjønnet?
-Ja. -Nei.
Jeg kan skrive det ned,
så kan dere se på det når dere er klare.
Eller ikke.
Dette er til minneboken.
Og så sees vi om en måned.
Du er kjempeflink.
Hun er kjempeflink.
-Takk, doktor. -Takk.
-Ti fingre og ti tær. -Ti fingre og ti tær.
-Hei sann. -Hei.
Hei.
-To med jordbær. -Ja.
-To med jordbær. -To med jordbærsmak skal bli.
Takk.
To. Til deg. Takk.
Ja.
-Ikke mist henne. -Hvorfor skulle jeg det?
Det stemmer. Det er mine store og sterke...?
Sterke bein.
Se på...
Hva leter vi etter? Takk. Se på...
Takk. Se på...? Hva?
Kom igjen. Her.
Se.
Hva gjør hun?
MØT JULIE DAVIS
"Verden var mørk og grå, og Pinky var redd.
Men hun var veldig modig.
Pinky klatret litt etter litt til toppen av tårnet.
Hun stakk fingeren inn i nøkkelhullet og vred om.
Og klokka begynte å ringe og dirre.
Karuselldyrene begynte å snurre, og plutselig kom det en svær regnbue.
Himmelen ble blå og gresset grønt.
Blomstene var rosa, lilla, gule og røde.
Verden var lys av farger.
Og Pinky var ikke redd lenger."
Rekk opp hånda hvis du er redd for mørket.
-Jeg. -Er dere redde for mørket?
-Ja. -Hvorfor det?
-Monstre. -Monstre.
Hva gjør dere da?
Mamma sier at alle har monstre i hodet.
Så når monsteret mitt kommer ut,
må jeg bare lukke øynene og be ham om å gå sin vei.
Fungerer det?
-Iblant. -Iblant.
Da jeg var på deres alder, var jeg også redd for monstre.
Før jeg la meg så jeg ut på stjernene,
valgte ut en stjerne og ønsket meg noe.
Jeg ønsket meg en bestevenn.
En bestevenn som kunne støtte meg og stå ved min side.
Jeg ville ha noen å fortelle hemmeligheter.
En som kunne hjelpe meg å drepe monstrene.
Det tok lang tid å finne en bestevenn,
for hun fantes ikke.
Jeg måtte skape henne.
Og nå er hun...
...alltid ved min side.
Jeg har et forslag.
Hva om vi alle tegner vår egen monsterjeger?
Hva tror dere?
Da jeg var liten trodde jeg at det bodde alver i klokker,
og at det var opp til dem å holde tiden i gang.
-Virkelig? -Jeg ble bekymret.
"Hva om han sovner?" Så jeg var oppe så lenge jeg kunne
for å sørge for at alven holdt seg våken og tiden gikk videre.
Det er mye ansvar for en alv.
Ja.
Jeg var en rar guttunge.
Hva skal vi spise?
-Er du sikker? -Ja.
Ja.
Jeg skulle ikke si det.
Si det hvis det er en gutt, og ikke si det hvis det er ei jente.
Ok.
-Ei jente? -Ja.
-Ei lita jente. -Ja.
-Hei, lille jente. -Ei lita jente.
Vi skal få ei jente.
Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke få en datter.
Hva om hun ikke liker meg?
-Hun vil elske deg. -Kanskje hun ikke liker håret mitt.
-Hva om hun ikke liker det? -Hun vil elske det.
Hva om hun ikke liker stemmen min?
Hva om hun reagerer på den? Herregud.
Julie. Pust dypt. Hei.
-Jeg... -Hei. Se på meg.
Det er flott. Det er utrolig.
Hei.
Julie. Hei. Det går bra.
Det går bra. Se på meg.
Det går bra. Pust dypt.
Ok? Det går bra.
Det går bra.
Si hva som skjedde i parken i dag.
-Jeg... -Si det, Julie.
Han gjør mer ut av det enn det er verdt.
Det er lett for meg, ikke sant? Jeg bekymrer meg bare for henne.
Jeg aner ikke, for hun er god til å late som.
Men i et øyeblikk i dag...
Hun klarte ikke å late som, og hun har det ikke bra.
-Hun har det ikke bra. -Jeg...
Jeg er emosjonell fordi jeg er gravid, og det føles ganske vanlig.
Ikke si det. Ikke lyv.
Unnskyld?
Det er ikke jeg som lyver.
Hva betyr det? Hvordan lyver jeg?
Hvordan lyver jeg?
Hvorfor elsker du meg?
Se på meg.
Du vil alltid se meg i øynene,
men nå ser du bort?
Fordi det er skummelt, hva?
Og jeg har sagt det.
Jeg sa at du ville se bort. Jeg advarte ham.
At hvis han så hvor stygg jeg egentlig er,
ville ha ikke ha noe annet valg enn å se bort.
Og jeg hadde rett.
Det gjør deg til en løgner.
Kan du ikke fortelle ham hva som skjedde, Julie?
"Ha det, tog." Er du klar?
På tre sier du: "Ha det, tog."
Hver gang jeg er alene er jeg redd for at noe vil skje med Teddy.
"Ha det, kjøkken."
Hver gang jeg mater ham, er jeg redd for at han vil kveles.
Takk. Ja.
Hvis jeg ser noen med en tekanne eller varmt vann,
er jeg redd for at de vil søle
og at han vil bli skadd fordi jeg ikke beskyttet ham.
Vi er ferdig pakket. Er dere klare?
Gi meg et øyeblikk.
Ok.
Vi er nede.
Når jeg bader ham, tenker jeg: "Hva om han drukner?
Hva om jeg ser bort et øyeblikk og han drukner?"
Når jeg tenker på ham se opp på meg
med de modige, tillitsfulle øynene sine,
hører jeg:
"Du kommer til å mislykkes.
Du er nødt til å mislykkes."
Og tanken på å svikte ham...
Så tenker jeg: "Vel, alle mislykkes.
På en eller annen måte.
Alle kommer til å dø."
Den morgenen visste jeg at søsteren din kom,
og jeg tenkte: "Bare gjør det.
Lucy kommer. Hun tar seg av ham.
Gjør det før du ombestemmer deg.
For han er tryggere uten deg."
Bare du blir solbrent av lysterapilamper.
Har du et øyeblikk?
Nå igjen?
-Vær så snill. -Jeg...
-Jeg har ikke mer å tilføye. -Et øyeblikk. Kom.
-Du store. -Ok.
Jeg vet ikke. Gloria Steinem hadde ikke malt datterens rom rosa.
Men Gloria Steinem hadde ikke barn.
Men hva om rosa er for mye å be om?
Kanskje hun blir guttejente og rosa gir henne dårlig selvbilde.
Som om hun ikke er rosa nok.
-Da har du ødelagt livet hennes. -Dette er alvor.
Det er viktig. Jeg tror ikke jeg tror på rosa.
Går det an? Å tro på rosa?
-Ethan. -Jeg tar det på alvor, ok?
Jeg tar det på alvor hver gang vi snakker om det.
Det er ikke så ofte.
Det er veldig ofte.
Vet du hva? Takk for tålmodigheten.
Hva med dette? Jeg har et forslag.
Lukk øynene og pek på en farge.
Kom igjen.
Pek!
-Pek på en! -Ok!
-Hva er det? -Kronbladsrosa.
Kronbladsrosa.
Flott. Jeg kjøper 7,5 liter kronbladsrosa.
Og hvis du ikke liker det, maler jeg om for deg.
-Ok? -Ja.
Vi bør kle på Teddy og dra dit.
Ser jeg normal ut?
Jeg hadde ikke gått så langt.
Skrytepave.
Så søt. Takk.
Bare hyggelig.
Ta det med ro. Ellie er så flink med ham.
Jeg vet det.
Ok, da.
Takk. Se på ballen.
Iste?
Ja takk.
Nei takk.
Hvorfor? Det går bra.
Koffein kan være bra for deg.
-Jeg er sjalu. -Ja.
Nick og jeg skal ikke ha flere, og det er jo flott.
Ingen bleier...
Men jeg savner å ha en baby.
Jeg savner å amme.
Herregud, jeg elsker det.
Tror du at du får ammet?
Er det trygt? Kan du amme og sånn?
Er du sikker?
-Jeg dømmer ikke. -Hvis han...
Jeg dømmer ikke.
Er du sprø, jente? Jeg mener...
-Ja. Absolutt. -Jeg vet det.
Teddy!
Beklager. Kan du være forsiktig?
Kom hit.
Det går bra.
Hei. Går det bra?
Ja. Vi må dra.
-Ok. -Kom.
Beklager, vennen.
Unnskyld. Kom, gutten min.
Jeg vet at jeg ikke har det bra og at jeg trenger medisin.
Men det føles som om jeg svikter henne.
Mange fikk morsmelkerstatning og elsker mødrene sine.
Ikke sant?
Du blir en flott mor uansett.
Om du ammer eller ikke.
Hvordan skal jeg få henne til å knytte seg til meg?
Hvordan skal jeg få henne til å føle seg trygg?
Hvor mye må hun svi fordi jeg er moren hennes, Ethan?
Iblant lukker jeg øynene og ser henne for meg
løpe over en blomstereng i hvit kjole...
med åpne armer og tenker: "Det er det jeg vil gi henne."
Jeg vil gi henne evnen til å le uten frykt.
Og så tenker jeg:
"Hvordan skal jeg lære henne det
når jeg ikke vet hvordan?"
Jeg husker ikke hvordan det var...
...å le slik.
Hallo, min venn. Det var en stund siden. Du store.
LEVÉR TILBAKE TIL JULIE.
SI HVOR LANGT DERE FLØY.
Kan du synge en nattasang, pappa?
"Night Flower", hva?
Kom hit.
Kan jeg ønske meg noe?
Selvfølgelig.
Hva ønsket du deg?
At du alltid skal være glad i meg.
Kjære.
Ikke kast bort ønsker på det.
Jeg vil alltid være glad i deg.
Hei, Rosie. La oss få deg i seng.
Rosie.
Hei, Rosie.
Kan jeg ønske meg noe?
Var det en grunn til det?
Se på meg! Tror du det var vondt?
Hei.
Du må spise noe.
-Kom. -Har han lagt seg?
-Ja. -Ok.
Han har lagt seg. Jeg har lagd middag.
Jeg gjorde alt.
Kan du fortelle meg litt av historien?
Bare det du har.
Jeg ordnet jo månepiknik. Jeg trenger en historie.
Det er det beste jeg vet.
Du lagde gode pannekaker.
Takk. Jeg er stolt av det.
Historien heter Pinky Tinkerbink redder stjernene.
Elsker det.
-Ja? -Ja.
Det var en gang et stjernemonster.
Og det begynte å ta ned stjernene én etter én.
Hver gang han tar en, legger han den mot brystet sitt.
Den går inn i kroppen hans og lyser ut gjennom magen.
Og heltinnen vår, den lille jenta ved navn Pinky Tinkerbink...
Tinkerbink.
...er veldig trist.
Hvorfor er hun trist?
Fordi stjernemonsteret tar alle stjernene.
Hvordan skal hun få ønsket seg noe?
Hun prøver å finne ut av hvordan hun skal få stjernene på plass igjen.
Og hun tenker:
"Lyspærer lyser jo som stjerner."
Hun skrur ut alle lyspærene i huset
og kaster dem opp på himmelen, men de faller ned.
Så hun tenker og tenker
og innser at diamanter glitrer som stjernene.
Så hun tar ut alle diamantene fra tiaraen sin
og bruker slyngen sin
til å kaste dem opp på himmelen én etter én.
De kommer høyere enn lyspærene.
Men ikke høyt nok.
Og alle faller ned på henne.
Så Pinky tenker og tenker.
Så tenker hun: "Sitroner er gule som stjernene."
Men sitroner er tunge.
Så...
hun finner en løvblåser under en haug gammelt løv
og putter sitronene inn i løvblåseren.
Hun skyter sitronene ut av løvblåseren fordi den er så kraftig.
Sitronene flyr høyere enn diamantene.
Høyere enn lyspærene. Men ikke høyt nok.
Og de faller ned på Pinky.
Hun vet ikke hva hun skal gjøre,
for nå kan man ikke ønske seg noe, ikke bare hun,
men alle de små barna i verden. De store barna også.
Uten stjerner ville verden bli et mørkt og håpløst sted.
Hva ønsket hun seg?
Når du er klar, Julie, ber jeg deg om å presse igjen.
-Ok. -Press.
Fortsett å presse.
Med alt du har.
-Hardere. Fortsett å presse. -Sånn, ja, kjære.
-Fortsett å presse. -Press.
Hva?
Du lagde et bra et.
Går det bra med henne?
-Ja, det går bra. -Ok.
Det var vel ikke så ille?
Hun er perfekt.
Hun er vakker.
Hun er perfekt.
Hun... er så perfekt.
Det er over.
Mamma skal gjøre det for deg, ok?
Ja.
Du kan få den, lille venn.
Det er ikke noe galt med flaske.
Babyer.
De kommer til verden og er så tillitsfulle.
Jeg husker da du ble født.
Du så på meg...
...som om jeg hadde alle svarene.
Og jeg tenkte på hvor modig du var...
...som trodde det.
Jule.
Beklager at jeg ikke hadde alle svarene.
Jeg vet det, mamma.
Men det har du.
Det har du alltid hatt.
Det var min feil.
Å be deg om svarene.
Men du klarer det, Jule.
Det kan du.
Hun klarer seg.
Du klarer deg.
Selv jeg klarer meg.
Tenk på alle enkemennene som vil gifte seg på nytt.
Jeg er glad i deg, mamma.
Du er barnet mitt.
Jeg har en storebror som gleder seg til å treffe lillesøsteren sin.
Hei.
Her er lillesøsteren din.
Din jobb er å beskytte henne.
Klarer du det?
Selvsagt klarer du det.
Vil du ta på henne?
-Vil du ta på babyen? -Kom hit.
Si hei.
-Kom hit. -Der er hun.
-Jeg tok med en ballong til deg. -Hvem er det?
-Ok. -Jeg må filme dette.
Ok.
I dag er det 9. oktober 1995.
Vi har nettopp fått et nytt familiemedlem.
Dette er Rachel.
-Hun er glad for å være her. -Hei, vennen.
-Hun veide 3430 gram. -Tre komma fire kilo.
-Hun legger på seg.
-Født kl. 21.48. -Kl. 21.48.
-Kan du si: "Hei, Rachel"? -Beklager forstyrrelsen.
Det er badetid.
-Det er badetid. -La oss se på, Teddy.
-La oss se på. -Ja, bli med bestemor.
Ok. Jeg bader henne.
Hun sover.
Det går fint.
-Hun sover. -Se på babyen.
-Hun sover. -Ser du babyen?
-Ser du henne? -Ha et fint bad, vennen.
Det er lillesøsteren din.
Er hun ikke flott?
-Takk. -Takk.
-Straks tilbake. -Ok.
Har du tatt medisinen din?
Nei. Den er i bagen.
Men jeg skal ikke ta den.
Jeg trenger bare seks uker.
Jeg gjorde det i ni måneder, så hva er seks uker til?
-Jeg lover å ta den. -Jule.
Jeg skal det. Jeg...
Jeg vet, jeg tar på meg masken selv.
Jeg forstår det, og hvis jeg krasjer
og føler at jeg mister grepet, så er de der.
De er rett der, og jeg tar en.
Jeg lover. Jeg vet at det ikke er greit.
Nei, det er ikke greit.
Jeg gjør ikke dette igjen.
Og løfter betyr ingenting.
Du lot sønnen vår være alene i et jævla aktivitetsbord.
Kommer du med det nå?
Ikke gjør meg til drittsekken her.
Det siste året har jeg gått på tå hev rundt deg
fordi jeg holder min del av avtalen.
Det er urettferdig å ta det opp nå.
Ikke snakk om urettferdighet. Det handler ikke om deg!
Det handler ikke om deg. Det handler om dem.
Ja.
Er du fornøyd nå?
Jeg tar dem igjen.
Ethan?
Jeg takler det ikke.
Jeg kan ikke.
Ser du meg bli dårligere, er det over.
Jeg lover.
Du kan se under tunga mi, ok? Jeg takler det ikke.
Har du den andre fargestiften? Kan jeg få den?
Kjempebra.
Kjempefint fargelagt.
Hva med denne fargen? Vil du ha den?
Du kan få den. Det er greit for meg.
Ok.
Hvor er den store gutten?
-Hei. -Hei, kompis.
-Hun sover. -Ja.
Det ser flott ut her.
-Er det det nye? -Noe av det, ja.
-Enda en himmelseng? -Ja.
-Er det stjernemonsteret? -Ser du det?
-Skummelt. -Skurken.
Ingen stjerner.
Ingen stjerner. Men ta det med ro, jeg jobber med det koselige nå.
-Få se. -Ikke ennå. Det er en overraskelse.
Til senere.
Ok.
-Jeg må gå. -Jeg vet det.
Ha det.
Ha det, kompis.
-Ha en fin dag på jobb. -Ha det.
Alt er i orden.
Ok?
-Ok. -Ta det med ro.
Ok. Ha det.
-Ikke vær bekymret. -Ok.
-Ha en fin dag på jobb. -Ha det.
Ha det, pappa.
Jeg tror jeg ser bestemor komme.
Er det bestemor?
Er det bestemor? Bestemor er her.
Kom.
Jeg kommer, mamma.
Sakte og rolig.
Jeg kommer, mamma.
Bra.
Hei.
Hei, Teddy. Hei, gutten min.
Skal du ikke si hei til bestemor?
Han ville komme hjem igjen.
Du sa vel ikke ja? Sa du ja?
Jeg sa ikke nei.
Vær grei, Jule.
-Han er den eneste faren du har. -Ja.
Se. Kom, vennen.
Det er bestefar.
Hei.
Mamma sier at du leter etter en maler.
Det er akkurat som utsikten fra det gamle rommet ditt.
Husker du disse?
Ja, selvfølgelig.
Du pleide å ha slike valker.
Hun bør nok ikke være i nærheten av avgassene.
Det er lateks. Ingenting å bekymre seg for.
-Mamma? -Vi er på Teddys rom. Men vent.
-Vi er ikke klare ennå. -Ok.
Det er en fugl. Det er et fly.
Det er Supermann!
Se på deg!
-Du ser så flott ut. -Du ser flott ut.
Du ser så flott ut.
-Kom. -Mamma elsket halloween.
-Vi skal skifte litt. -Hva er det, baby?
-Hun må skifte litt. -Vil du hjelpe meg?
-Jeg hjelper pappa å male. -Ok.
Hallo, baby. Hallo, jenta mi.
Jeg er glad i deg. Skal du hjelpe meg?
Du store.
For en fin farge.
Jeg håper det.
La meg hjelpe deg.
Ta dette...
...og hold det sånn.
Skjønner.
Sånn, ja.
Han i malingsbutikken sa at rullene ikke loet,
men det gjør de alltid,
og vi vil ikke ha støvkaniner her.
Ta den.
Akkurat som jeg lærte deg.
Bare...
Form...
...smør ut...
...og spre.
Greit.
Perfekt hver eneste gang.
Sånn, ja.
Sånn.
Jeg er lei for det, blomst.
Jeg er lei for det.
Jeg er så lei for det.
Den er din. Den er til deg.
Popp.
Oi, de er så store.
Det er ikke mer igjen.
Mamma må hente mer.
Det går bra. Kom igjen.
Vil du ha litt melk?
Ok.
Ok. Du holder meg i håret.
Ok.
Ok, vennen.
Hva vil du ha?
Hva trenger du?
Jeg vet det. Jeg prøver.
Det går bra.
Du skal få flaske.
Jeg er her, Teddy. Ok?
Den kommer.
Den kommer. Det går bra.
Hva gjør jeg feil?
Jeg er her, Teddy.
Kom igjen.
Vær så snill, jenta mi. Ikke gråt.
Du har lagt ned alle steinene.
Du har gjort det allerede.
Du kan hente dem.
Vær så god.
-Hei, folkens. -Du la alle steinene... Hei.
Se, det er pappa. Der er han.
Du kom tidlig hjem.
-Hei. -Der er han.
-Hvordan går det? -Bra.
-Ja.
-Rommet hennes ser bra ut. -Flott.
Vi valgte en fin farge. Den er så pen.
-Hun vil like den. -Bra.
Jeg og denne fyren har viktige greier å gjøre.
Vil du bli med? Vi kan kjøpe pizza.
Dere får ha litt guttetid. Vi skal ha litt jentetid.
-Ok. -Kos dere.
-Tilbake om en time. -Ok.
Ha det.
Ha det, folkens.
Vi er glade i dere.
Pinky Tinkerbink og moren hennes var bestevenner.
De var i parken sammen.
De bakte sammen.
De kledde seg ut sammen.
En dag ble moren til Pinky syk,
og de kunne ikke leke lenger.
Hver kveld før sengetid ønsket Pinky at moren skulle bli bra.
Men etter hvert begynte stjernene å forsvinne fra himmelen.
Og moren ble ikke bedre.
En kveld så Pinky ut av vinduet
og så at alle stjernene var borte.
Hun hadde ikke noe å ønske med.
Denne?
Eller denne?
Pinkys magiske finger begynte å klø.
Hun tenkte og tenkte.
"Jeg må få stjernene tilbake", sa Pinky til moren.
"Men hvordan?"
Jeg tror denne vinner.
Hva tror du?
-Vi begynner med denne. -Ja. Straks tilbake.
...74 centimeter,
og kom igjen.
Baklengs?
Ok.
Mamma er glad i deg, jenta mi.
Ingenting er bedre enn å gjøre ting skitne, hva?
Takk. Jeg trengte litt jord.
FORSIKTIG
Pinky beseirer stjernemonsteret og får opp alle stjernene igjen.
Og barn over hele verden kan ønske seg noe igjen.
Sier du det?
Det var en fin slutt.
-Virkelig? -Ja.
Hva ønsker Pinky seg?
Pinky?
Ja.
Dette.
Hun ønsket seg bare dette.
Jeg skal treffe Rachel Davis Nathan.
-Pappa. -Hun fødte akkurat.
-Hei. -Hei.
Nå kan du glede deg.
Se hvem jeg fant.
Hei.
-Gratulerer, bestefar. -Gratulerer selv.
Gi det til søsteren din.
Vent litt, du.
Hvordan har du det?
Det går bra.
Hallo.
-Hallo. -Hun gleder seg til å treffe deg.
I like måte.
Hei.
Jeg vet det.
Sånn, ja.
Hei.
Takk.
PINKY TINKERBINK REDDER STJERNENE
TIL RACHEL, TEDDY OG ETHAN
Iblant er skyene i veien for stjernene.
Og iblant overstråles de av sola.
Iblant gjemmer de seg bak månen.
Selv om man ikke ser dem, er de alltid der.
Akkurat som meg.
Selv om du ikke ser meg...
...er min kjærlighet alltid med deg.
I 1995 var det lite snakk om og diagnose av fødselsdepresjon.
I dag vet vi at hver femte mor lider av fødselsdepresjon.
Mange skammer seg fortsatt over å si hvordan de har det.
Er du en slik kvinne, er du ikke en dårlig mor, og du er ikke alene.
Fødselsdepresjon kan behandles. Be om hjelp og få det bedre.
Julie gikk glipp av så mye.
TILEGNET BRIAN, SAMMY OG ANNA
Undertekst oversatt av: John Friberg