BRO ÖVER YSER 31 OKTOBER 1914
Kapten!
Order från högkvarteret, kapten.
Ordern lyder:
"Anfall bron."
Räkna med svåra förluster.
Ingen når dit levande.
Behåll fattningen, mina herrar. Vi riskerar livet, men kan rädda vårt land.
I århundraden har poeter drömt om att dö för kärleken.
Vi borde väl skatta oss lyckliga.
Vi ska vänta tre timmar, tills vinden blir ostlig.
Sen avlossa alla gascylindrar vi har.
Det finns en annan lösning, kapten.
Vad menar ni, Poirot?
- Vi kan gå till anfall nu. - Nu?
Inom sju minuter. Kanske åtta.
Varje morgon flyger stormfåglarna iväg strax innan vinden vrider till ostlig.
Ser ni?
I dag är de tidiga.
De visar att vindförhållandena är perfekta för att dölja vår framryckning.
I skydd av gasen kan vi avancera 200 meter utan upptäckt.
Fienden hinner inte märka nåt innan vi anfaller.
Om ni har fel, blåser gasen tillbaka mot oss.
Ska vi gasa ihjäl oss själva?
Jag har inte fel.
Bakhåll!
Jag ser inget!
Retirera!
Ni hade rätt!
Ni är för skärpt för att vara bonde, Poirot!
Nej! Kapten!
Jag bad dig att inte komma.
Jag är sjuksköterska.
Jag hörde om en sårad soldat vars instinkt på slagfältet räddade hela hans kompani.
Men inte min kapten.
Och du tackade ja till mitt frieri innan det här hände.
- Katherine, gå nu. - Vet du då ingenting om kärleken?
Den man älskar, älskar man genom alla sinnesstämningar och förändringar.
Deras sämsta sidor är bara lite besvär. Deras skönhetsfel blott fräknar.
Och det råkar vara så...
...att jag älskar dig.
Och det här?
Kom...
Enkelt ordnat.
Du får anlägga mustasch.
DÖDEN PÅ NILEN
Poirot! Arundell-mysteriet, är det ert?
Nej, men hungern är min.
M. Blondin!
- M. Poirot, ni löste fallet i Egypten. - Ja, men jag måste dit igen.
Varje dessert på menyn! Och är det nåt annat, är det bara att fråga.
Alla undrar var musiken är.
- Ingen har fått betalt... - Jag betalar när kvällen är slut.
Det är min erfarenhet att män som driver högklassiga ställen som det här -
- har tappat plånboken när räkningen kommer. Ni har nog redan glömt mitt namn.
Rosalie Otterbourne. Jag är Salomes manager och brorsdotter.
Hon ska vara förmögen när hon drar sig tillbaka - och vi får betalt i förväg.
Så vill ni ha musik, får ni först hosta upp vad det nu är er valuta heter.
Nu glömmer ni inte mitt namn.
Mina damer och herrar... Salome Otterbourne!
Miss Ridgeway!
Linnet!
Miss Ridgeway!
Ett leende, miss Ridgeway!
Backa! Lämna plats för miss Ridgeway!
Miss Ridgeway, vilken ära.
- Tack. Här har vi... Det är sju. - Ja, sju av de bästa, sir.
Jag vill bara ha sex, jag kan inte äta ett ojämnt antal.
Så, nu är antalet jämnt. Men vilken ska jag ta bort?
Nej, inte den! Tack så mycket.
Linnet!
Så tjusig du är!
Louise fick välja ut nåt speciellt. Det är evigheter sen vi sågs.
Är du förlovad...?
- Jag vet. - Med vem?
Han är lång, konventionell, pojkaktig och underbart okomplicerad.
Det var allt. Och han heter Simon, till råga på allt. Simon Doyle.
Vi vill gifta oss fort, så jag ville träffa dig.
Du är väl inte...?
Va? Nej!
Men vi har sex hela tiden!
Ursäkta, men det är sant.
Jag dör om jag inte får bli mrs Doyle. Jag är kär.
Behöver du pengar kan det bli min bröllopspresent.
Inte pengar - ett jobb.
Du har ju köpt ett ställe. Du behöver nån som fräschar upp och sköter det.
Ge Simon jobbet. Han är arbetslös, och han har helt rätt bakgrund!
Duger han inte, får du ge honom sparken.
- Men det gör han, han är fantastisk. - Raring, du är illa däran.
- Var försiktig. - Det är för sent.
- Älskling... - Och här är han!
Nu var jag fräck!
Hej.
Jag tog mig friheten att...
Älskling, här är hon nu, societetens älskling.
Den gudomliga Linnet Ridgeway.
Så roligt att få träffa min nya förvaltare.
Menar ni allvar?
Det är klart.
Ta med henne ut på dansgolvet, dumbom. Tacka henne ordentligt.
Ännu en applåd för Salome Otterbourne!
NILEN
SEX VECKOR SENARE
BAEDEKERS EGYPTEN
Monsieur...
Men monsieur!
Ni besudlar ett av världens underverk!
Och förstör en ljuvlig jaffakaka.
Min vackra drake!
Vafalls? Poirot!
- Bouc! - Vad gör du här?
Vad tycker du om min drake?
Jag kommer ner. Stanna där du är!
Av alla pyramider i hela världen råkade du besöka min!
Så liten världen är...
Bouc, min käre vän, varför flyger du drake på en av pyramiderna?
Det var ogjort! De har stått här i tusentals år, och jag är först!
Det här var roligt. Är du på resa eller gäller det arbete?
Arbete undviker jag!
Så undvik det med oss i Assuan. Vi expressturistar!
- Är du fortfarande alltid på resande fot? - Tyvärr inte.
Farbror gav mig sparken när han upptäckte att jag inte gjorde nåt.
Jag försökte jobba på kontor. Det gick bra, utom på morgnarna.
Men jag blir försörjd. Följ med!
- Du ska få träffa Euphemia. - Vem är det?
- Finns det en ny ung dam i ditt liv? - Bakom varje drakflygare finns en kvinna!
Där är hon. Min enda kärlek i livet - mamma!
Mamma, hälsa på Hercule Poirot.
- Varför det? - Han är världens främste detektiv...
Han överdriver. Nej, han har faktiskt rätt.
- Ni utgör en löjlig figur. - Så har det sagts mig.
Och ni står i vägen.
Var snäll nu. Poirot är min vän - och berömd.
- Han ska äta middag med oss. - Jag vill inte tränga mig på.
Äsch, det höjer min status. Vi är här med goda vänner för att fira ett bröllop.
Är det jag?
Kanske.
Var snäll nu.
HOTELL FÖRSTA KATARAKTEN ASSUAN
..."borde lösa alla problem" -
- "så allt kan återgå till det normala."
Fick ni med alltihop? Bra.
Se till att telegrammet kommer iväg så snart som möjligt.
Och inte en själ får läsa det.
Jag bär.
Det är illa nog att behöva bo i en brackig mardröm till hotell -
- men jag vägrar bidra till förtrycket av arbetarklassen.
Om det inte gäller mig. Då går det minsann bra!
Jag är lugn, kompetent har kontroll.
Värdighet.
Marie Van Schuyler. Ingen svit. Det är bara jag och Bowers.
Jag är mrs Doyles gudmor. Vi har reserverat.
Är det mycket värdefullt?
Tack.
Foajén stänger för en bröllopsfest.
- Är allt som det ska, madame? - Perfekt.
Det här kunde försörja en by ett helt år. Vilket slöseri!
Ja. Så underbart!
Har du verkligen skänkt hela din förmögenhet till socialisterna?
Kommunisterna.
"Pengar är den alienerade sinnebilden av människans arbete och liv."
Pengar är en kvinnas enda vän!
Mina damer och herrar - och mamma.
Jag har äran att presentera värdparet.
De nygifta: mr och mrs Simon Doyle!
Strålande!
Fantastiskt, Linny!
Kärleken... Farliga saker.
Jag bevittnade ett drama för ett tag sen. Men tydligen bara första akten!
Den lyckosten! En arvtagerska utan polyper och plattfot!
- De gifte sig snabbt. - Skit i traditionerna!
Fann kärleken och blev rik, vilken fullträff!
Det är bara att gratulera!
- Hur ser jag ut? - Som en miljon!
- Snarare två! - Min bröllopspresent från Simon.
Det är hennes pengar, så jag är bara förmedlaren.
Jag trodde att Bouc narrades när han sa att han kände Hercule Poirot! - Angenämt.
- Jag ber att få gratulera. - Tack. - Ursäkta mig, mina damer...
Kusin Andrew!
Simon, Andrew sköter alla mina affärer, utomlands och på hemmafronten.
Han är som en bror. Jag tvingade hit honom för att han skulle ta lite ledigt.
Jag är bara här för champagnen!
Och...för det här.
Så rart!
Vänner... Jag vet att alla tror att här ligger en hund begraven.
"Varför skulle Linnet Ridgeway gifta sig med honom?"
Och det vet jag faktiskt inte. Jag är varken klipsk eller romantisk.
Saknar vältalighet, pengar och stamtavla.
Men jag älskar dig.
Och nu...
Nej, jag säger inget, för då kommer kanske nån och stjäl dig!
Skål för brudparet!
Salome Otterbourne sjöng när vi träffades -
- så jag bad din kompis Rosalie förmå henne följa med hit.
Här är jag!
- Jag har inte ätit kaviar på tio år. - Vilket vulgärt överflöd!
Kom och dansa, Linny!
Den sörjande - det finns en på varje bröllop.
Dr Windlesham friade till miss Ridgeway.
Både han och pressen såg det som klart -
- men sen kom praktexemplaret här och knep henne.
Han kan nog önska livet ur brudgummen!
Här finns också Linnets gudmor som föraktar hennes pengar.
Sjuksköterskan Bowers dyrkar dem, precis som Linnets jungfru Louise.
Och Andrew, hal som en ål. Ingen annan än Linnet litar på honom.
Mamma och jag är de enda förnuftiga människorna här.
Den enda som verkar gilla Linnet är skolkamraten Rosalie.
Hon är släkt med Salome Otterbourne och den som har fått hit henne.
- Monsieur Poirot, kom och dansa... - Lycka till!
- Stiligt, Simon. - Följ med, allihop.
Kom...
Hon har följt efter oss igen...
Förlåt mig.
- Tredje akten, ack och ve. - Två sörjande på varje fest.
Hur är det med Linnet?
Nej tack. Ja, väldigt fin.
Väldigt fin.
- Har du sett alla lådorna? - Han är här. Poirot.
Vi pratar med honom. - Ursäkta...
Är ormen er vän?
M. Poirot... Beklagar dramat i går kväll. Vi vill gärna få en chans till.
Ni är mycket vänliga.
Se upp!
Tack.
Jag går...
Gick det bra?
- Det här var beklagligt. - Vi ville be er om hjälp.
Jackie de Bellefort har följt oss i spåren hela smekmånaden.
Hon och jag...var förlovade förut.
Har hon uttalat hotelser?
Hon säger inget. Hon dyker upp, slår sig ned och stirrar.
Jag måste avböja. Det går inte att göra nåt, för hon har inte begått nåt brott.
Hon agerar stötande. Melodramatiskt. Och hon gör sig själv löjlig.
Jag tyckte om Jackie. Verkligen.
Sen träffade jag Linnet. Och Jackie slutade existera för mig.
Jag kunde inte tänka mig ett liv utan henne.
Och hon kände som jag!
- Jag kände mig oövervinnelig. - I stället bröt ni er förlovning.
Skulle han ha stannat hos nån han inte älskade för att inte såra henne?
Kärlek är aldrig rättvist och det finns inga regler.
Jackie har kanske inte begått nåt brott ännu, men det kommer.
Hon ger alltid igen.
Tänk på saken.
- Mademoiselle... - Har vi träffats?
Tillåter ni att jag pratar med er en liten stund?
Javisst.
Det är alltså dags. Linnet har betalat en detektiv för att bli av med mig.
Hon erbjöd mig pengar, jag avböjde.
Linnet brukar få som hon vill. Hennes pappa var en halvgangster.
Har ni känt Mme Doyle länge?
Vi spelade skolteater ihop.
"Antonius och Kleopatra."
Jag skulle spela Kleopatra tills läraren beslöt att ge Linnet den rollen.
Jag fick spela tjänarinnan.
Ni gör det besvärligt för de nygifta.
Först ville jag vara nära honom. Sen blev jag djärvare och lät dem se mig.
Jag såg hennes leende blekna, pannan rynkas.
Mademoiselle, ni måste sluta.
Gjort är gjort, bitterhet förändrar inget. Han älskar sin fru.
Simon älskar mig.
Simon älskar mig. Det vet jag.
Även om han är förblindad av henne.
Så stark kärlek försvinner inte bara.
Jag älskar honom. Älskar honom till vansinne - varje minut.
Det går inte att bara stänga av.
Det finns skäl till att hjärtat kopplas till kärlek.
Om det stannar dör vi.
Och jag tänker inte dö ensam.
Lita på det.
Det är en kaliber .22.
Snudd på en leksak.
För att läka ett krossat hjärta...
...är kanske en kula allt som behövs.
Förbanne henne.
- Ska vi ringa polisen, tycker ni? - Får jag ge er ett råd?
Mrs Doyle har säkert en vacker bostad. Åk dit.
Bygg bo, påbörja ert liv tillsammans.
Det skulle vi kunna göra.
Vi skulle kunna åka hem och stänga grindarna. Vi skulle bli lyckliga där.
Skulle vi bara ge upp? Smekmånaden, då?
Tänk på det som kärlekens pris.
Ett fyndpris, dessutom.
God natt.
Tack.
Hitåt. Rappa på.
Vad gör du? Skulle vi inte besöka sevärdheter?
Jag lovade er ju tio dagar till, från Assuan till File-
- men omständigheterna inspirerade mig.
Så likt Moses, inte långt härifrån -
- bjuder vi på en överraskning vid floden.
Jag kunde ju inte säga nej...
...till Nilens drottning.
"Odödlighetens längtan bor i mig."
Bravo!
- Vilken läckerbit! - Varför har inte vi en sån?
- Du har mer pengar än förnuft, Linnet. - Men god smak rörande båtar.
Du ser... Allt ordnar sig.
Nu kan Jackie inte följa efter oss längre.
Kom... - Stig ombord, allihop.
Vi har Karnak för oss själva till Abu Simbel.
Bekymra er inte om era saker, dem kommer snälla Louise att hämta.
Sen ansluter hon i Shellal.
Vi har ett stämt piano, en kock från Shepheards i Kairo -
- och champagne så vi kunde fylla Nilen!
Champagne!
- Klockan är inte ens halv elva. - Då ligger vi efter...
Hej, Egypten!
M. Doyle...? Jag behöver M. Doyles tre koffertar.
Jag ska slå som Joe DiMaggio!
Aj, det gick illa.
- Ge honom en nolla. - Fem poäng!
- Bowers... - Jag leder stort.
- Bravo! - Det där är ett gränsfall.
- Vad är det där? - En dopping, tror jag. Mycket vacker.
Ni flyttade på min puck!
Bouc, ert skott var regelvidrigt.
Ni är en fuskare och svindlare. - Linnet, ni har en fuskare ombord!
Bowers och Van Schuyler fuskar också!
Älskade Katherine...
M. Poirot...
Ursäktar ni att jag har lagt beslag på er semester? Jag ville bjuda på nåt roligt.
Jag känner mig hedrad, och det passar bra ihop med mina planer.
Jag gör ogärna sjöresor. Ni skulle bara veta... Nej, förresten!
Men jag misstänker att jag inviterades av andra skäl.
Vi borde ha åkt hem.
Det känns inte tryggt här för nån av oss. Inte ens utan Jackie.
- Ni är bland vänner! - När man har pengar...
...har man inga riktiga vänner.
Jag minns gammal avundsjuka, gamla konflikter...
Jag behöver en tablett för att somna.
Jag litar inte på någon här.
Kan ni vaka över oss?
Tack.
- Nu? - Ja...nu.
Helt normalt.
- Jag är så varm. - Ni är i Egypten.
Det är malaria. Du vet att jag har feber. Termometern är trasig.
- Temperaturen är normal. - Nej, termometern är trasig.
Jag är så varm...
Jag vet: man ska inte tala affärer med en brud under smekmånaden.
- Aj, aj. Ni lovade. - Det gäller bara några underskrifter.
- Det beror väl på att jag har gift mig. - Säg till i förväg nästa gång!
Det är okomplicerade saker. Marken på Ceylon, justeringar av testamentet.
Kontraktet på bostaden i London.
Okomplicerade saker.
Beklagar, kusin. Jag hittar alltid något som måste korrigeras i ett kontrakt.
- Pappa lärde mig det. - Så gör inte jag.
Jag läser aldrig kontrakt. Det måste räcka med att skaka hand.
Seså, skriv under nu, så att vi kan komma i säng.
Det var du som lärde mig att en kvinna kan sköta affärer minst lika bra som en man.
Har en enda liten make ändrat på det?
Klä om för festen. Jag kommer strax.
Jag är ohövlig.
Det är ingen brådska. I morgon.
Förbaskat roligt!
- Lika underbar som alltid. - Tack.
Jag blir så gripen.
Er blues har glädje och dans, men också tragedi.
Att skriva tragedi är lätt. Jag tänker bara på nån som jag vill bestraffa.
Sen tänker jag mig honom förälskad!
Du...verkar mycket intresserad av Salome Otterbourne.
- Är inte Poirot oemottaglig för kärleken? - En gång var jag sjuk av kärlek.
Det gav mig sorg för en hel livstid.
Det finns många skickliga detektiver - i alla fall många genomsnittliga.
Men för att bli som jag måste man ha koncentration.
De små grå cellerna måste pysslas om.
De måste få allt syre i blodet, alla minuter på klockan.
Kärlekens stormar lämnar jag åt dig.
Så vad tycker du om brorsdottern? Är hon inte förtjusande?
En metodisk och skarp hjärna, och hon kan dessutom sjunga.
Det har jag inte tänkt på. Var hon gammal skolkamrat med Linnet?
Försöker du dölja saker för mig? För mig?!
Rosalie Otterbourne är påfallande vacker. Skulle Bouc inte ha pratat med henne...?
Jag är så kär att jag saknar ord!
Sen Linnet presenterade oss har jag inte sett åt en annan kvinna.
Utom som tänkbar barnflicka!
Hon är den klipskaste, mest chockerande och levande kvinna jag träffat!
Hon utklassar mig men älskar mig ändå, det är den enda svagheten hon har.
Min vän Bouc är förälskad och låter hela världen veta det.
- Nej, inte mamma. - Gillar hon inte förbindelsen?
Hon har aldrig gillat nån, om det inte var tydligt att det bara var för natten.
Hon är dessutom amerikan. Mamma ogillar alla födda utanför Mayfair.
- Hon är arg på Linnet som fick ihop oss! - Spelar hennes åsikt nån roll?
Pengar spelar roll. Mina kommer från Euphemia Bouc.
Jag har försökt tjäna egna, för att slippa be om lov att gifta mig -
- men jag är usel på det.
I hela mitt liv har jag nöjt mig med att roa folk.
Men inför Rosalie...vill jag vara duktig.
Besättningen återkommer 05.00 i morgon. Och vi får flera passagerare i Abu Simbel.
God natt.
Vi är nästan framme.
Mina damer och herrar, vi närmar oss Abu Simbel.
Alla ska följa med.
- Du också, Louise. - Jag måste stryka...
Vi är i Egypten. Det var din smekmånadsdröm när du var förlovad.
Kaffe, mrs Doyle?
- Vad är det? - Sandstormen är långt borta.
Bekymra er inte.
Jag hittar inte tuben med karminrött. Hur ska jag då kunna fånga horisonten?
Ta paus, det här är Abu Simbel!
Ramses den store väntar.
Ramses II var gift med Nefertari, favoriten bland hans åtta hustrur.
På hennes gravmastaba skrev han en underbar dikt...
"Min kärlek är som ingen annan. Blott genom att gå förbi stal hon mitt hjärta."
"För henne strålar solen."
- Han var förälskad. - Han slaktade halva Nubien.
Stora stenblock resta för en despotisk uppblåst kungs egoism.
- De har så fina mössor. - Spännande historia.
Att vara gift en livstid är illa nog. Sida vid sida i evighet är omänskligt.
Måste du vara så cynisk, mamma?
Folk reser monument till kärleken i sång och sten.
Men att drömma om mörka ögon skyddar inte mot smärta. Kanske fördubblas den.
Skärp dig, skulle du och den vackra flickan vara undantaget?
- All kärlek slutar inte i olycka. - Nej, har man tur dör man i barnsäng!
Det är min uppgift att skydda dig. Jag förstår ju vad du vill.
Du vill ha min välsignelse och gifta dig med henne. Men den får du inte.
Rosalie...
- Är allt som det ska? - Ja.
Nu gömmer vi oss inte mer. Vi klarar oss på egen hand.
Nya passagerare.
- Jag har för mycket sand i skorna. - Bättre så här?
Samtycker ni till det där?
Den första mannen hon tog med hem, var en välbeställd advokat, rejäl -
- som senare blev senator i Missouri.
Sen var det en baron som ägde öar och förde sig som en kung.
Nu en fattig stackare -
- som dricker för mycket och skrattar för högt, och alltid åt fel saker.
Honom gillar jag bäst.
- Har ni en äkta man, madame? - Jag har haft en handfull.
Då hade man händerna fulla!
- Är ni gift, mr Poirot? - Jag har inte erfarit den lyckan.
Vilken lycka erfar ni, då?
Jag har mitt arbete. Och mina böcker!
Och jag har ögonen på ett litet hus dit jag hoppas...
...att med tiden kunna dra mig tillbaka...
...och pyssla med trädgården.
Jag hoppas kunna få fram...
...en ny sorts märgpumpa.
Det är en storartad grönsak, men lite smaklös.
Jag skulle vilja att den smakade mer.
Adjö, madame.
Vad gör ni egentligen härute, mr Poirot?
Madame...
- Vi har knappt hållit handen sen Kairo. - Jag har inte varit mig själv.
Vem ska du vara, då?
Kleopatra, förstås.
Kom...
Kom. Härskarinna över två riken.
Vad skulle Kleopatra säga?
"Å, Charmian..."
"Var är han, tror du"
"Står han"...
..."eller sitter?"
"Månntro han går?"
"Är han till häst, kanhända?"
"Säll den häst som tyngden av Antonius får bära."
"Nu talar han."
"Eller mumlar"...
"Var är min orm ifrån den gamla Nilen?"
Se upp!
Fort, in med er, allihop!
Bouc, gå in!
Det fanns en byggställning däruppe, men jag såg ingen där.
Var det avsiktligt?
Du ska i säkerhet.
Världen är liten.
Jackie kom hit först när vi hade åkt, det var inte hon!
- Hon ska bort från båten. - Hon köpte båtbiljetten för länge sen.
- Vi kan inget göra! - Hon gör alltid så här!
Vad kostar det att få bort henne? Säg ett belopp! Jag köper hela sabla båten.
Hela jävla landet!
- Madame... - Tack.
Louise...
Har ni sett min sjal?
Nej, miss Marie, men jag ska hålla ögonen öppna.
- Äter ni inte ihop med oss? - Miss Linnet vill inte det.
Jag älskar Linnet, men revolutionen tar henne först.
Ögonbindel, upp mot väggen...och pang!
Detektiv, va! Min liggare! Ni har tagit min bok...
Jag ber om ursäkt... Jag förväxlade den med...
...min "Edwin Drood".
Jag ser på er pennföring att ni konkurrerar med Dickens i exakthet.
M. Poirot...
Ni behöver inte vaka över oss längre.
Jackie tar inte sitt förnuft till fånga, men det gör vi. Vi åker hem.
Vi tar en bil till Khartoum. Och far sen vidare till Wode Hall.
Till vår egen säng. Jackie de Bellefort kan dra åt pipan.
- Kanske ett sista glas. - Jag brukar inte dricka alkohol.
Men för det här...
Älskling...
Monsieur...
Skål för hemresan!
Tack.
- Ni går inte ihop med båtar. - Eller champagne.
Döda faraoners fruar begravdes levande ihop med dem. Som de måste ha skrikit!
Men nån gick säkert med på det, nån som vägrade skiljas åt.
Ni beklagar att jag är här.
Vad ni än tycker, tänker Simon på mig. Han är rädd för mig.
Ni har fortfarande ett val. Att förstöra hans liv eller börja på ett nytt.
Inte det liv ni tänkte er, men kanske det som var Guds plan.
Kärleken kan man inte anförtro Gud.
Från den stund jag träffade Simon stod en sak klar: jag skulle dö utan honom.
En gång kände jag som ni.
Min kärlek var så stark.
Utan henne skulle jag dö.
- Jag förlorade henne. - Till en annan?
En granat. Hon besökte mig på sjukhuset.
Jag skulle skrivas ut en månad senare -
- men jag bad henne komma till jul så vi kunde vara tillsammans.
Hon kom, men tåget...
Efter Katherines död...
...blev jag...
...den jag är nu.
Jag hade tänkt bli bonde.
Ursäkta mig, det är champagnen...
Den lossar tungans band.
Besättningen är klar att gå i land.
Hon är över midnatt. Besättningen har gått i land.
- Jag vill ha en cocktail till. - Jag är trött.
- Nej, nej... - Det är sängdags, älskling.
Jag tar en tablett, så försök inte väcka mig.
- Ska du inte gå med henne? - Vi har redan älskat i dag.
- Två gånger. - Tre.
Sov gott, drottning Linnet.
Jackie, jag önskar dig allt gott. Verkligen.
Jag ångrar inte det vi gjorde, men jag beklagar att det drabbade dig så hårt.
Jag skulle gärna vara vän med dig. Du var den enda som aldrig tänkte på pengarna.
God natt, Jacks.
Det är sista gången du träffar oss.
- Ni kan inte försvinna. - Vi avrundar dagen, va?
Nej, stanna. Hon laddar för en scen.
Jag känner mig så fri.
Och så korkad som inte bytte kurs tidigare.
Så lätt blir du inte av med mig.
Vi hörde ihop. Kropp och själ - du fick allt.
Några fina månader? Och var de ens så fina?
Du får ljusa minnen att surna. Som att försöka minnas en fest när man har spytt!
- Var inte elak! - Jag har ingen medkänsla kvar!
Skulle du få tillbaka mig så här?
Du är dum om du tror att jag kunde älska dig igen. Jag har nog aldrig gjort det.
Nu räcker det.
Det där menar du inte.
Det gör du ju inte.
Säg att du inte menar det!
Simon?
- Förlåt mig. - Nej, nej.
Rosalie, ta med henne till Bowers. Nu.
Simon...? Jag hämtar doktorn.
Rosalie!
Bowers! Syster Bowers!
Bowers!
Nej, nej. Hitåt.
Förlåt mig...
Dr Windlesham!
- Vad gäller det? - Simon. I salongen. Det ser illa ut.
Rosalie, stanna där. Jag letar upp Bowers.
Bowers?
- Bowers? - Bouc?
- Vad pågår? - Vad har hänt?
Det gäller Jackie. Ta med väskan.
Hitåt.
Jackie...
Följ med mig in.
- Går det bra? - Ja. Gå.
Hon sköt mig!
Nej, jag kan inte röra benet.
Bouc, hjälp mig.
Hjälp mig att flytta på honom.
Hjälp honom upp!
Du ska få nåt mot smärtan.
Vill ni inte förstärka smärtan lite? Ge igen?
Benet är splittrat. Han måste till sjukhus.
Jag skulle aldrig ha provocerat Jacks.
Så det har klarnat. Du kanske förtjänade kulan.
Lämna henne inte ensam. Hon...
- Hon kanske gör sig illa. - Nej då.
Hon har fått lugnande. Och jag stannar här.
Bra.
Kom nu. Han måste i säng.
Vi är nästan framme.
Här inne.
Försiktigt. Försiktigt.
Så där. Det här hjälper er att somna.
Herregud...
Hur dags inträffade döden?
För sex timmar sen. Högst åtta. Nån gång mellan midnatt och 02.00.
Inga tecken på strid. Hon dog i sömnen.
Alltid något.
En pistol har tryckts mot tinningen, det finns brännmärken.
Gud...
En kula. Finkalibrig.
Sannolikt en .22.
- Snudd på en leksak. - "Snudd på en leksak."
Jag hoppades att det var dagskiftet. Är det nån som är sjuk?
Nån är död. Linnet Doyle.
Linnet? Stanna. Vad menar ni? Hur?
Jacqueline de Bellefort förverkligade sitt hot.
Omöjligt. Jag var med henne hela natten. Hon sov här. Djupt!
Kan hon ha gått ut? Lämnade ni henne eller somnade ni till?
Nej, inte en blund. Nej.
Och hon kändes labil, så hon fick morfin nog för att söva en elefant.
Var mademoiselle de Bellefort nånsin utom synhåll?
- Då var det inte Jackie. - Inte i templet heller.
- Vad gjorde ni sen ni lämnat miss Bowers? - Vi ville ta hand om pistolen.
Men vi hittade den inte.
- Jag fick inte väcka er. - Ni ville inte ha min hjälp.
- Sluta! Hon och Linnet var vänner! - Äsch, låt blodhunden sniffa.
Simon var med doktorn och Jackie med syster.
Är kärlekstrassel nåt för en detektiv?
Mysteriet med den försvunna pistolen.
Nån tar hand om den medan ni hjälper mr Doyle till doktorn -
- mördar sannolikt Linnet Doyle med den och splittrar ett kärlekspar för alltid.
Bouc, säg åt kaptenen att dragga på flodbottnen runt fartyget.
Simon Doyle måste underrättas.
Nej!
Herregud, det var Jackie!
Gud förbanne henne! Jag skulle kunna döda henne!
- Det var inte Jacqueline de Bellefort. - Hon sköt mig!
Hon har alibi för hela natten, från det ögonblick hon avfyrade pistolen mot er.
Herregud...
Linnet...
Ni måste hjälpa mig. Ni måste ta reda på vem som mördade min fru.
Misstänkte ni nån av dem?
- Alla älskade Linnet. - Hon kände sig inte trygg ihop med dem.
Det var småsaker.
Jag gillade väl inte att hennes gamle friare var här och trånade efter henne.
Hon sa nåt om Salome.
Det hände nåt för länge sen, hon sa inte vad.
Och er jungfru, Louise Bourget? Var de inte oense om nåt?
Louise hade glömt en del saker på hotellet. Struntsaker. Nagellack.
Men hon hade varit hos Linnet i åratal. Hade till och med ansvar för halsbandet.
- Titta efter halsbandet. - Bredvid sängen.
Det är borta.
Såg ni halsbandet i morse?
Jag såg miss Linnet ligga där. Död. Och tappade brickan och sprang ut.
Vad menade hon när hon sa att Egypten var er idé för er egen smekmånad?
Miss Bourget vill kanske hellre prata om det i enrum, så om du tar mr Doyle...
Det är bättre att mr Doyle lyssnar, så han inte anklagar mig för hemligheter.
Miss Linnet bröt min förlovning.
Hon hade fest förra året.
En man pratade med mig...
...och letade upp mig efteråt. När han friade sa jag upp mig.
Miss Linnet misstrodde hans avsikter och lät göra efterforskningar.
Han hade skulder. Hon lovade betala dem, om han bröt med mig.
Det var ett prov på hans känslor.
Han bröt med mig.
Det var för mitt eget bästa, sa hon.
Om samma summa hade blivit min hemgift hade jag haft en framtid.
Vad gjorde ni i går kväll när ni lämnat miss Linnet?
Gick till min hytt.
Gick ni nån annanstans? Såg eller hörde ni nåt?
Förlåt mig.
Om jag hade gått ut för att röka, kunde jag ha sett mördaren.
Gjorde ni det eller inte?
Jag rökte en cigarett, men i hytten.
Alla stirrar på mig. Jag blir...
Snälla... Ni vet att vi var förtroliga, även om jag var barnslig ibland.
Berätta! Jag skulle aldrig skada miss Linnet.
Ni är inte anklagad för nåt.
Ni har alltid tagit hand om Linnet, och jag kommer att ta hand om er.
Det räcker väl? Hon kan väl få gå nu?
- Inte dödades hon för sitt halsband? - Jag har sett folk förgiftas för mindre.
Ta det försiktigt med dem.
Kom igen.
Det här är de få personliga ägodelar jag har. Ta det försiktigt.
Rik som ett troll, men ändå i kylrummet bland skinkorna.
Det är all värdighet vi kan erbjuda de döda under omständigheterna.
Innan ni går, doktorn...
Ni anslöt er till bröllopsfesten trots starka känslor.
- Var det inte svårt? - Vissa går det inte att säga nej till.
Får jag ställa en fråga om ert pass?
Ni kallar er dr Windlesham, men det är inte er egentliga titel.
- Nej. - Lord Windlesham.
Av födsel, inte förtjänst.
Sånt jag gör som lord Windlesham tillhör traditionerna.
Det jag gör som läkare är mitt.
Reser dr Windlesham mycket? I Indien, Afrika...
Stora delar av världen saknar tillgång till modern medicin.
Adeln brukar njuta mer av adelskapet.
Linnet retade mig för det. Sa att hon inte tänkte fira smekmånad i en lerhydda.
- Ni är svag för henne. Och maken? - Honom känner jag inte närmare.
Men han imponerar inte.
Mr Doyle vill att vi tittar närmare på er.
Mig? Jag var tillsammans med honom igår.
Ni gav honom en större dos av en opiat.
Ni kan ha lämnat honom osedd.
Bad han om preparatet? Ni har mildare smärtstillande som hade räckt bra.
Ni gav er själv en möjlighet.
Hon var okänslig. Visade upp den nye, men gullade ändå med er.
Ni kunde ha satt stopp för smärtan med en kula. Lorder brukar vilja få som de vill.
Vad ska jag säga?!
Vad ska jag säga? Att jag vet att jag är löjlig?
Jag är ingen idiot. Jag visste att jag var ett andrahandsval.
Men det gjorde inget.
När hon gifte sig med Simon övervägde jag att ta livet av mig.
Alla trodde att vår förlovning var för familjerna, pressen, adelsritualerna.
Det ynkliga är...
...att jag älskade henne.
- Lilla Linny och kusin Andrew. - Vi har känt varann sen barnsben.
Hyste nån agg till familjen?
Åtskilliga. Hennes pappa blev rik på att göra rika fattiga. Linny fortsatte så.
- Hörde ni gårdagskvällens bråk? - Jag sov.
Är kontrakten hon skulle skriva under viktiga?
Det är de. Var de. Nu när Linny är borta måste kontrakten skrivas om.
- Får jag titta? - Beklagar. De är konfidentiella.
- Det måste jag hålla på. - Jag vet ändå vad de innehåller.
De förlänger ert förvaltarskap över madame Doyles egendom trots giftermålet.
- Vem har sagt det? - Jag är Hercule Poirot.
Jag har ögon som ser och en hjärna som tänker. Den har inte höga tankar om er!
- Tror ni att jag dödade henne? - Gjorde ni det?
Jag tjänar inget på hennes död. Titta i det nya testamentet.
Hennes gudmor står med. Maken har laglig rätt till resten. Jag finns inte med.
Avsikten var kanske inte att ärva, utan att dölja.
Ni kontrollerade hennes enorma förmögenhet.
Inga problem, så länge det inte finns oegentligheter...
Så länge som lojale kusin Andrew inte har spekulerat på en fallande marknad.
Det går inte att bevisa här.
Ni försökte lura till er en underskrift av lilla Linny, och ni misslyckades.
Ni visste att hennes skarpa blick snart skulle upptäcka era stölder -
- om de inte slöts för alltid.
I min position, mr Poirot -
- måste jag ofta transportera sånt som målningar värda miljoner.
Då krävs det säkerhet.
Så om jag hade velat döda henne -
- hade jag använt den här.
- En .45. - Ja.
Ni kan gå.
En .45. Varför skulle han ta Jackies pistol om han hade den?
Det skulle han inte.
Miss Bowers, får jag besvära?
Vill han prata med mig? - Jag lägger pussel...
- Ni kanske vet något viktigt. - Det skulle vara en överraskning.
- Ensam, om ni inte misstycker. - Det gör jag verkligen!
Såna ska jag ha på min begravning.
Under natten med mademoiselle de Bellefort, hotade hon Linnet Doyle?
Nej, bara sig själv.
Hon ville kasta sig i floden, det var därför hon fick morfin.
Vilken tur att ni var där. Hur länge har ni varit privatsköterska?
I snart tio år.
Hela tiden hos mrs Van Schuyler, så det känns som tjugo.
- Jag började arbeta rätt sent. - Efter förlusten av er förmögenhet.
Förmögenhet?
Förfinad smak tar tid att utveckla, och ni jublar över tryffel och kungskrabba.
Lägg till Chanelklänning, väskor från Vuitton, skor från Perugia...
Högsta mode för tio år sen, välanvända och lagade.
När var det ni senast åt kaviar?
Många förlorade pengar i börskraschen.
Ofta på grund av pappa Ridgeway och hans brist på affärsetik.
Förklarar det er reaktion på kontraktet på Linnets Londonfastighet?
En gång kallades den Bowers Building.
Vi hade över tusen anställda, med bra löner.
Vi fördelade vår rikedom, medan vi hade den.
Många kändes som familjemedlemmar.
En del fick aldrig nytt arbete.
Visst saknar jag kaviaren... men dem saknar jag mer.
Så när ni hade sövt ner er skyddsling mademoiselle de Bellefort -
- kunde ni leta rätt på pistolen och skjuta mrs Doyle i sömnen!
En besökare! Hon klarar sig inte utan miss Bowers minsta stund!
Slå er ner...
Han påstår att jag sköt Linnet!
Nej, nej, nej. Jag pekade bara på möjligheten.
Jag ogillar det här förhöret. Vem är ni som tar er den rätten?
En arbetare. Den skolade arbetskraft som spelar hjälten i era ekonomiska sagor.
Jag har inget till övers för dem. Eller er.
Er uppgift är att hitta den som mördade min guddotter.
Jag fick aldrig några egna barn.
Men jag hade Linnet.
Ni vet förstås att ni är förmånstagare i Linnet Doyles testamente?
- Anklagar ni nu mig för mord? - Han anklagar alla.
Jag beklagar.
Skulle jag ha mördat min egen guddotter för pengar?
Jag som skänkt bort en förmögenhet. Jag struntar i pengar.
Samtalet är avslutet. - Kom.
Uppassarna här är verkligen noggranna.
Verkligt förstklassig städpersonal!
Han är galen...
Sängarna bäddas dagligen, lakanen viks i prydliga 45-gradershörn.
Inte som på dagen för vår avresa -
- när sängarna hade bäddats som om någon slängt på ett överkast.
Men när jag såg mademoiselle de Bellefort sova i miss Bowers rum den tredje dagen -
- var sängen som den första natten.
Som om ingen ännu sovit i den.
Bouc...
Var hittade du miss Bowers när du behövde hennes hjälp?
I mrs Van Schuylers rum.
Jag frågar mig...
Här har vi en kvinna som hett ogillar klass och materialism...
...men hon har en tjänstekvinna.
Nej. Tjänstekvinnan är ingen tjänstekvinna.
Eller sköterska. Bara sällskapsdam.
Och det finns en orsak: kärlek.
Var inte rädd.
Och en sak vet jag.
Människor dödar för kärleks skull.
De har hittat nåt!
- Vad? - De har hittat nåt!
M. Poirot...
Bravo, unge man. Tvätta av er nu.
Er sjal...
- Jag har letat sen vi var i templet. - Ja, den stod inte att hitta.
Den har varit ute på äventyr.
Er sjal har kulhål nu.
Använd som ljuddämpare.
En blodig näsduk och pistolen som tillhörde Jacqueline de Bellefort.
Två skott avlossade.
Vi vänder om till Assuan.
Så trevligt!
Kraften i hans koncentration, hans skarpa hjärna helt för mig själv.
Med flört kommer ni ingen vart.
En kvinna visar er intresse, och ni antar att det är för att dölja sin skuld.
Vem hon än var, måste hon ha behandlat er illa. Masken täcker ju hela ansiktet.
- Kände ni Linnet Doyle sen tidigare? - Flyktigt.
Och ni ogillade henne?
M. Doyle nämnde en gammal händelse. Nåt som kunde förklara fientligheten.
Vid en simbassäng Kennebunkport. Sommaren 1924 innan jag hade slagit igenom.
Jag hade uppträtt på hotellet och ville låta Rosie få ett dopp.
En flicka klagade på att behöva dela bassängen med en färgad.
Vi blev uppmanade att gå därifrån. När jag inte löd, blev jag tvingad.
Jag trodde inte att hon mindes det.
Det var 1925.
Hon minns också.
God dag...
Hon skämde ut er inför er skyddsling.
Om jag hade skjutit alla som ogillat min självständighet -
- hade det legat döda vita damer överallt.
Linnet var bara ett barn.
Det var pappans fel.
På internatskolan blev hon min vän. Och då kunde de andra också bli det.
Uppriktigt sagt...
...var Linnet lika lätt att hata som att älska.
Jag kan ha gjort båda delar.
Det var ett uppriktigt svar.
Tack för mig.
Fast en sista fråga, jag är lite nyfiken:
Er hatt, turbanen...
Jag ser er alltid i en sån, men är de inte omoderna?
Inte när den sitter på mig.
Kan ni tänka er att ta av den?
Det gör inget, Rosie. Han vet redan svaret på frågan.
Kaliber .22, som den som dödade mrs Doyle.
Jag har skjutit med den.
Två gånger i självförsvar, en gång av vrede - men inte i går. Ljuger jag...?
Mr Poirot...
- Monsieur... - Ni stör, madame.
Ni ska föreställa detektiv, men jag har hittat...det här.
Det låg där, i mitt sminkskrin, med vackra sidan uppåt.
Det var inte jag!
Nej. Mördaren har lagt det här för att ni skulle återbörda det. Såvitt inte...
Såvitt ni inte tog det för att undvika misstanke.
Det är lätt att kasta bevis i floden. Det här arrangerades för att upptäckas.
- Varför skulle mamma mörda Linnet? - Hon ogillade din flickvän.
Och Linnet Doyle presenterade er son för henne.
Hade jag haft en kula som kunnat rätta till min sons dåliga smak -
- hade jag inte slösat den på mrs Doyle!
Jag har sett era målningar.
Ni är tålmodig och uppnår alltid det ni vill.
Ni planerade omsorgsfullt min närvaro på fartyget -
- men riktade mina misstankar åt annat håll.
- Det var privat. - Det är avslutat.
- Det räcker. - Ja.
Jag är redo att lägga fram resultatet av mitt hemliga fall för att avsluta det.
Hemliga fall?
Vad menar han? Mamma...?
- Monsieur... - Mademoiselle.
Mina damer, tack för att ni kom.
Bouc...
Jag har nåt att bekänna.
I Giza sa jag att jag var på semester.
I själva verket var jag - och har varit - på uppdrag.
Gällande?
Dig.
På uppdrag av din mamma som i förtvivlan telegraferade mig för några veckor sen.
Jag skulle följa Otterbournes och studera karaktären hos en flicka -
- som hade stulit ditt hjärta.
- Va...? - Jag har gjort mycket värre saker.
För att studera dem tvingades jag inta stora doser bluesmusik.
Jag uppskattade den mer än förväntat i madame Otterbournes framförande.
Den var ovanlig, men fin.
Det var därför vi träffades i Giza. "Som av en slump".
- Jag var tvungen att ingripa. - Berätta. - Jag ska berätta, Bouc.
Efter att ha studerat Rosalie Otterbourne, och granskat hennes bokföring...
...vet jag att hon spelar, och ofta vinner.
Hon dricker ibland, är generös med dricks, hon betalar anställda och sin skatt i tid.
Hon är arbetsam, rättfram, i affärer kanske till och med en virtuos.
Men på piano dessvärre en amatör.
Hennes adoptivmor dricker i överkant och röker cigaretter med blandat innehåll -
- och två äktenskap är nog inte avslutade, juridiskt sett.
Men hon är en stor personlighet.
Ännu vet jag inte vem som mördade Linnet Doyle, men en sak vet jag...
Rosalie Otterbourne älskar er son, och är honom överlägsen i dygder.
Hon är ett fynd!
- Räckte det inte att vi var lyckliga? - Jag litar fortfarande inte på henne.
- Jag älskar henne. Det måste betyda nåt. - Varför då?
Korinthierbrevet har fel. Kärleken är inte god. Den är avundsjuk och skrytsam.
Den är vred, lättretlig och bokför alla överträdelser - och den misslyckas!
Lika säkert som att ett ansikte åldras!
Han behöver inte ert samtycke, och jag behöver inte ert godkännande.
Eller ert.
Jag har studerat er.
Och vet ni hur jag skulle beskriva er?
Han är manisk, fåfäng, självgod, ensam på goda grunder.
Ett motbjudande, tröttsamt, bombastiskt, självupptaget litet missfoster.
Hur vågar ni?
- Ur vägen. - Mademoiselle...
Jag är skyldig er en förklaring.
Låt mig be om ursäkt...
Har ni nånsin träffat nån som säger sitt namn så ofta som Hercule...
Det är bekräftat.
Louise Bourget.
Inga tecken på drunkning. Hon var död när hon kastades i och fastnade i skoveln.
Hon mördades ombord för högst en timme sen.
Pengar.
Blodfläckade.
Louise Bourget lät antyda -
- att hon kunde ha sett mördaren fly.
Om det stämde, kanske hon erbjöd sin tystnad mot en summa pengar. Utpressning!
Men mördaren ville tysta henne för alltid.
Halsen - avskuren. Bladet...
...kort.
Mycket vasst. Som en...
Som en skalpell.
Ni! Ni dödade dem!
Det var hans skalpell!
Han dödade Louise... och hon såg honom lämna Linnys hytt!
Ni har ljugit sen dess!
Det var er Linnet skulle ha misstrott. Er firma lurade henne på miljoner.
Mördare!
Jag ska döda er!
Hallå!
Visa lite respekt!
Hur många ska dö innan ni gör nåt? En avskuren strupe medan ni skäller på mig!
Han försöker.
Han får anstränga sig mer, annars slutar vi alla i en egyptisk fängelsehåla.
Om ingen annan namnger mördaren, gör jag det.
Nej.
- Han älskade Linnet för mycket. - Där har ni motivet.
Håll tyst, allihop, och låt Poirot arbeta!
Vi når hamnen i morgon bitti.
Till dess är det bäst att alla stannar i sin hytt och håller dörren låst.
Hon har varit förlovad. Jag måste skriva till honom och berätta att hon är borta.
De bröt, men han skulle vilja veta det.
Så snällt.
Det är så hemskt. Alltihop är så hemskt.
Vem kan göra nåt sånt?
Ni har säkert en teori, M. Poirot.
- Har ni inte det? - Jag har ett förhör kvar.
Full fart!
Jag har låtit känslor påverka mig under utredningen -
- så jag måste be er bevittna den här intervjun.
- Hur länge har du känt Linnet Doyle? - Är jag misstänkt...?
Hur länge...?
Jag känner till dina trick. Jag har sett dem förut, från din sida bordet.
Länge.
Familjerna kände varann. Mina föräldrar betraktade hennes som jämlikar, så vi...
...växte upp på samma fester och kysste varandras vänner.
Jag har inte gjort nåt, så fråga vad ni vill!
Var har du jackan?
Varför väckte du inte Linnet när Simon blev skjuten?
Sluta.
Hennes man var skjuten. Du känner för Louise Bourgets före detta fästman.
Du vill informera honom. Men Linnets känslor bryr du dig inte om.
Jag trodde att hon sov. Hon hade tagit en tablett.
Struntprat!
Det var så roligt att träffa dig igen.
Men du ljuger! Ljuger mig rakt i ansiktet!
Och då blir du misstänkt.
- Så dödade han Linnet? - Var det du och Rosalie?
Nej, hon skulle aldrig leva på stöld. Så du gjorde det själv.
Du hittade pistolen i salongen och gjorde det.
Sen gick du till Linnet för att berätta om Simon.
Hon sov. Du såg halsbandet och föll för frestelsen, men hon vaknade och du sköt.
Men Louise Bourget såg dig och begärde pengar. Då fick hon smaka på kniven.
Två mord för att säkra stöldgods
- så du skulle kunna gifta dig utan att be om lov.
Jag har inte dödat nån. Och jag hittade ingen pistol. Så var det inte.
Nej, du dödade ingen.
Mordet på Linnet Doyle var planerat, krävde rätt tidpunkt och en stulen sjal.
Men du gick till Doyles hytt och hittade Linnet död.
Du var den förste som visste att hon var mördad, men du ropade inte på hjälp...
...utan tog halsbandet.
Du gjorde ett försök att återlämna det -
- men snubblade över Louise Bourget som krävde pengar av nån.
Du såg när hon fick halsen avskuren.
- Du såg henne bli mördad. - Vet du vem som mördade Louise?
Men läget var låst, så du gömde smycket hos mamma - henne skulle ingen anklaga.
Och fortsatte tiga.
Men du hade Louise Bourgets blod på jackan.
Om...
Om jag erkänner det här...
Då åker du i fängelse för stöld.
- Jag skulle förlora Rosalie. - Hon älskar dig.
Jag kan inte.
Du kan inte låta en mördare gå fri för att skydda dig själv.
Jag ville berätta.
Allt jag kunde tänka på var...
...hur lyckliga vi skulle bli.
Vi kunde rymma och gifta oss.
Inga förpliktelser, bara frihet.
Dumt! Det var så dumt, jag vet.
Vem såg du henne med?
Vilken hemsk vän ni var. Var ni tvungen att lära mig göra det rätta?
- Vem? - Ni skulle aldrig förstå...
...vad folk kan göra för kärleken.
Kom igen!
Nej...
Bouc, min vän.
Bouc?
Jag hörde skottlossning.
- Nån sköt... - Vad pågår?
Fick ni honom?
Poirot, fick ni den som sköt?
Vad är det? Har nån kommit till skada?
Jag har aldrig sett nån så lycklig som han...
...när han var med er.
Han ville att ni också skulle bli lycklig en dag.
Att ni skulle tröttna på att vara iskall detektiv.
Och bli mänsklig i stället.
Jag vill inte se er lycklig.
Leta rätt på den som gjorde det här.
Det var er pistol han sköts med.
Jag var här inne!
Jag tror er inte!
- Ni var där. Ni såg mig. Berätta. - Han var här inne.
Pistolen var i resväskan i min hytt.
Varför lämnade ni den när vi hade en mördare ombord?
Vi skulle vara i hamn i gryningen.
Om lokalpolisen såg en beväpnad mörkhyad man, skulle de skjuta mig på fläcken!
Ni har svikit...
...alla förpliktelser.
Hans vän.
Jag har svikit...
...Linnet Doyle...
...Louise Bourget...
...Bouc.
Men nu ska jag inte svika honom.
Mördaren är här.
Och stannar här.
Miss Otterbourne har rätt, jag älskar att prata. Ha publik. Jag är ju fåfäng.
Jag älskar att lägga fram lösningen på ett brott, och höra folk berömma mig.
Men nu är allt jag önskar mig... Nu skulle jag ge allt...
...för ett enda samtal...med Bouc.
Jag skulle säga att runt en som Linnet Doyle finns så mycket hat och svartsjuka.
"Som surrande flugor."
Han skulle skratta, och säga åt mig att göra mina trick.
"Ställ frågor tills den rätta kommer."
"Vem skulle vilja döda henne? Vem kan ha gjort det?"
Jag skulle fråga och svaret skulle komma. Ja, Bouc visade mig det för sent.
Den som är kär gör vad som helst. Kärleken gör oss obetänksamma och förhastade.
Ett stenblock faller, Louise mördas - tanklöst. Bouc blir skjuten...
Jag trodde mig veta vem som mördade madame Doyle.
Kusin Andrew Katchadourian.
Vid Abu Simbel försvann han iväg ensam och desperat.
Han hoppades kunna gömma sina synder under en sten.
Han knuffar på en...
Jag vet inte vad jag tänkte på.
Jag tänkte inte alls.
Jag såg dem där nere...
...och tack gode Gud att jag missade.
Och ni här måste ju veta...
...att jag inte dödade henne, det skulle jag aldrig göra.
Jag älskade henne.
- Jag dödade henne inte! - Nej, det gjorde han inte.
Det mordet var metodiskt planerat. Detaljerna, tiden, kulorna, alibina...
Men planerat av vem? Jag återvänder till Bouc.
Varför målade ni jackan grön? Den var röd på pyramiden.
- Min röda färg försvann. - Den blev stulen.
Av Linnet Doyles mördare.
Av hennes man, Simon Doyle.
Mig?
- Befängt! - Men han blev skjuten.
Det vet vi. Men inte när, eller vad han gjorde strax efter det förmodade skottet.
Mr Doyle var arg på Louise för att hon glömt packa nagellacket. Varför?
Jo, det var blodrött och det behövde han.
Han fick nöja sig med madame Boucs färg. Och han förväntade sig inte en detektiv.
Han trugar i mig ett glas champagne och jag går till sängs med yrsel!
Drogad under föreställningen. - Miss Otterbourne, ni såg en pistol fyras av?
Och Simon med en blodig näsduk. Sen lämnade ni honom.
Ni var upptagen med Jackie och det ger mördaren några sekunder.
Han plockar upp pistolen...
Springer till sin frus hytt...
Simon...
Och skjuter henne genom tinningen.
Det fanns brännmärken runt såret, den försvunna sjalen användes inte på henne.
Den användes för att dämpa ljudet av ett annat skott.
- Vad är det? - Det har hänt en olycka.
Han återvänder hit för att hämta sjalen som han tidigare har gömt.
Tar pistolen och skjuter sig i benet.
Sen sätter han tillbaka en kula i pistolen så rätt antal skott skulle fattas.
Sen sveper han ihop näsduken, sjalen och pistolen och kastar alltihop i Nilen.
Nu är han redo för dr Windlesham.
Hon sköt mig. Jag kan inte röra benet.
Nu hade ni alibi och ni hade radat upp flera misstänkta.
Gästlistan bestod av släkt och vänner, men bara dem med ett horn i sidan till er fru.
Också musikerna.
Det såg ut som den nygiftes omtanke, men riktade alla misstankar bort från er.
Ni är galen.
Skulle jag skjuta mig själv, och sen döda Louise och Bouc?!
Han har rätt, han kan inte ha dödat dem.
Nej. Det andra och tredje mordet begicks av hans medbrottsling vid det första.
Hjärnan bakom hela den geniala planen.
Jacqueline de Bellefort.
De är fortfarande ett par.
Hon för samman dem, förföljer dem, dyker upp här, "skjuter" Simon...
Allt för två vattentäta alibin. Maken som ärver sin rika hustru -
- kan med tiden gifta sig med den kvinna han alltid älskat.
Louise Bourget fick frågan om hon hade sett nåt.
"Om jag hade lämnat hytten, kunde jag ha sett mördaren."
Ett förtäckt hot till mördaren som befann sig i rummet -
- Simon Doyle -
- som försäkrade henne att Louise skulle "tas om hand" - och det blev hon.
Så snart han kunde, varnade Simon Jacqueline för den nya faran -
- och lät henne veta var vapnet fanns.
Och när Bouc...
När Bouc förstod vem som dödat Louise, ropade Simon ut...
...en varning till sin medbrottsling...
...som sköt Bouc genom halsen...
...innan han kunde avslöja Jacqueline de Bellefort.
Dödade ni min son?
- Det här ska du dö för. - Rosie, snälla...
Det svär jag på.
Ni tror väl inte på honom?
- Han har inga bevis. - Nej, bara en pistol utan fingeravtryck.
Men med den kom en gåva - näsduken.
Nilens varma vårvatten skulle få blodfläckar att bli bruna.
I samma hemlighetsfulla vatten bleknar karminrött...
...och blir rosa.
Vilket skarpsinne av Hercule Poirot.
Var ärelystnaden hans eller er?
Han behövde saker.
Jag behövde honom.
Ni har aldrig brytt er om pengar, men honom kunde ni inte förvägra nåt.
Inte ens en plan, när han inte kunde tänka ut den själv.
- Vad ska vi göra? - Vi sticker.
- Tar de oss, skils vi åt. - Vi lämnar båten och flyr.
Kom.
Det gör inget. Ge mig den.
Hör på...
Vi klarar det. Vi måste ge oss iväg nu och vi måste vara starka.
Det klarar vi.
Jag älskar dig.
- Jag beklagar er plötsliga rikedom. - Å, det kan jag rätta till.
Vi kanske behåller en del.
- Kommer man att gripa mig? - Nej.
Ordna bara upp hennes affärer hederligt och betala tillbaka er skuld.
- Blir det London igen? - Jag har ingenting kvar där längre.
Det blir Västafrika. Där kan jag kanske göra nytta.
Om jag ändå sluppit se er i arbete.
Kanske...
LONDON SEX MÅNADER SENARE
- Hej så länge, Syd. - Vi ses om några dar.
En låt till, sen får de bryta.
Se upp, va!
Det är stängt.