Du är gripen.
-Ner på knä! -Jag har inte gjort nåt.
Upp med händerna!
William, du skulle ta tvätten.
-Billy, vart ska du? -Tvättstugan.
-Kan du ta min tvätt med? -Nej.
Hoppas Sherman tar dig.
Säg till om du ser honom. Han får inte skrämma fler barn.
EFTERLYST
De letar fortfarande efter honom.
Ingen får gå ut när det är mörkt. Jag sa ju det.
TVÄTTSTUGA
Vi har inte fått nån ny information.
Misstänkt ljud inifrån byggnaden. Vi kollar upp det.
Nervös? Du fipplar med flaskan.
Du är lite rastlös.
Nej.
-Är du nervös? -Nej, jag ska ju bli vän med din syster.
-Vad känner du för det? -Det är lugnt.
Vad är det här? Fulvin eller finvin?
Vi har en Moscato i kylen om du föredrar det.
Vi kan beställa hem nåt vin.
-Har du målat den här? -Ja, för länge sen.
-Han ogillar att jag har satt upp den. -Man måste gå vidare.
Men du har inte gjort nåt på två år.
Du är min musa, och jag ser dig inte tillräckligt ofta.
-Sluta nu. Du är bara för mycket. -Tack.
Han är fortfarande sur för att vi anlitade en annan mäklare.
-Fruktansvärt! Kan du tolerera det? -Du vet inget om marknaden i Chicago.
Han måste gilla dig eftersom han visar rumpan för dig.
-Du betalade överpris, Bri. -Det är nära galleriet.
-Det är praktiskt. -Vad är problemet?
Det här området är hemsökt.
-Så är det överallt. -Börja inte nu.
För länge sen hette området Smokey Hollow.
Sen hette det Little Hell och sen Combat Alley.
-Vad heter det nu? -Cabrini-Green.
Förr låg det hyreskaserner här och området hade dåligt rykte.
-Vem kan tro det? -Nu är allt gentrifierat.
De vita byggde ett getto, som de rev när de insåg att de hade byggt ett getto.
Ta det inte personligt.
-De gjorde det beboeligt. -Jag hade ordnat nåt bättre.
De lurade i folk att de skulle få det bättre,
men de rev rubbet för att bygga nytt överallt.
Precis som här.
Vill ni höra en spökhistoria?
-Nej. -Synd.
Jag sa nej, Troy.
Herregud... Seriöst?
Den måste vara bra.
Det här är berättelsen om en kvinna som hette Helen Lyle.
Hon var en vit student som skrev om urbana legender i Cabrini-Green.
Hon gjorde research i Cabrini.
Intervjuade folk, tog foton på graffiti och människor.
Men plötsligt, en dag...
...får hon...
...frispel.
Hon skar huvudet av en rottweiler. När polisen kom
hittade de henne i en lägenhet där hon gjorde snöänglar i en blodpöl.
Skitsnack! Inte en chans att hon dödade en rottweiler.
-Det här är för mycket. -Det har skrivits artiklar om det.
Hon blir inspärrad men rymmer nästan genast.
Hon gav sig ut på härjningståg
och dödade alla i sin väg.
En bebis till en av hyresgästerna blir bortförd.
Mamman är förtvivlad, alla letar efter honom men inte ett spår.
När alla som bor i Cabrini tittar på den årliga brasan
kommer Helen för att utföra ett offer.
Hon springer mot brasan med bebisen i famnen, men stoppas av folkmassan.
Hon var som i trans och gjorde motstånd. Men de räddade bebisen.
Medan alla fokuserade på honom,
reste sig Helen upp och gick rakt in i brasan.
Och det är på den platsen hon dör. Hon bränns till döds
mitt i Cabrini-Green.
Är min rosé kvar i frysen?
Vill du inte ha Moscato?
Moscato är ett dessertvin.
-Hej då, Bree-Bree. -Det var så trevligt att träffas.
Anthony, börja måla. Syrran kan inte försörja dig.
Lägg ifrån dig vikterna och ta fram penslarna.
-Rolig kille. -Han är tramsig.
Han har rätt.
Äntligen dejtar Troy nån som är normal.
Det var hopplöst när han dejtade europeiska modeskapare.
Hallå?
-När kommer Clive i morgon? -Vid tio.
-Är du nöjd med det du ska visa? -Jag tror det.
Det finns några han kan gilla.
Okej...
Hon dödade faktiskt en rottweiler.
Jag bryr mig inte. Jag vill inte bli uppskrämd i min nya lägenhet.
Din nya lägenhet är spöksäker. Och det var en seriös mäklare.
Vårnya lägenhet. Förlåt.
Kom här...
Vem är du?
-Jag... -Det här är Anthony McCoy från förr.
Jag vill ha framtidens Anthony McCoy. Morgondagens nya svarta hopp inom konsten.
Det var den killen som jag gav en separatutställning direkt efter skolan.
Jag vill inte behöva ersätta dig på sommarutställningen,
men du är den enda som inte har visat mig vad jag ska ställa ut!
-Jag jobbar på nåt nytt. -Gräv inom dig!
Ett projekt om hyreskasernerna.
-Hur den vita överhögheten... -Vita människor.
De bygger bostadsområden som snabbt förslummas för svarta medborgare.
-Där du växte upp. -Ja. Bronzeville.
-South Side är redan gjort. -Eller Cabrini-Green.
-Jag är hungrig. -Jag med.
-Vi ska till din mamma ikväll. -Klockan sju.
Hej då.
CABRINI GREEN DÅ OCH NU
HÖGHUSEN RIVS MEN RADHUSEN BLIR KVAR
HELEN LYLE
BRASA HELEN LYLE
HELEN LYLE DÖR PÅ BÅL
Förr såg man dem aldrig här.
Om de inte skulle gripa nån.
Men det var länge sen. Nu trålar de här för jämnan.
På kvällarna ställer de en polisbil i varje ände av kvarteret.
För att vi ska vara trygga...
...eller inspärrade.
Har du bott här länge?
Ja, sen innan de rev höghusen.
-William. William Burke. -Anthony McCoy.
Behöver du bärhjälp?
Hem, ljuva hem.
Ju mer förändring, desto mer står det stilla.
Frågar man de vita här om "Girl X" eller Dantrell Davis stirrar de bara på en,
men när en vit kvinna dör i området får historien evigt liv.
Men det är en bra historia. Är de okej om jag antecknar?
Undrar vad som får nån att flippa så där.
Helen Lyle letade efter Candyman. Frågar du mig, så hittade hon honom.
Vad är Candyman?
För mig var Candyman en snubbe som hette Sherman Fields.
Han hade krok i stället för hand.
Han brukade stå och dela ut godis till oss när jag var liten.
En oktoberdag hittade en liten vit flicka ett rakblad i sitt halloweengodis.
Polisen kom och letade efter Sherman, men han var borta.
En dag...såg jag honom med egna ögon.
Han hade gömt sig i väggarna.
Jag såg skräcken i hans ansikte.
Nu tar vi honom! Kom igen!
Kom igen!
-Här är han! -Ut med grabben härifrån!
Poliserna var som en bisvärm runt honom.
De dödade honom på fläcken!
HAR NI SETT DENNA MAN?
Nej!
Vad dyker upp några veckor senare?
Fler rakblad och mer godis.
Då förstod vi att Sherman var oskyldig, harmlös.
Men det var inte det sista vi såg av honom.
Vad ska jag säga? Beshaw drog sig ur utställningen.
Jag sa åt dig att sätta henne på rehab.
Du får lösa det här. Det är inte mitt fel.
Okej, bra.
Läget?
-Du glömde din mamma. -Fan också! Förlåt.
-Var snäll och ring henne. -I morgon.
Det är fint att hon vill träffa dig. Det inte alla som har det så.
-Hur är det med henne? -Hon tror att jag hindrar dig.
-Hon är sig lik, med andra ord. -Sluta.
Jag vill visa dig en sak.
-Behöver jag komma upp? -Nej, stanna där du är.
Sherman misshandlades till oigenkännlighet.
Det var så legenden uppstod,
att han sågs överallt i Cabrini och att han var ute efter en.
Med tiden glömdes hans namn bort och han blev "Candyman".
-Vad tycker du? -Det är en ganska beskrivande approach.
Ingen plats för tolkning när symboler ersätts med konkret avbildning av våld.
Okej, men hur reagerar du?
Det är...smärtsamt.
Det här berör mig. Jag har aldrig känts så tydligt.
Jag vet precis vad jag måste göra just nu.
Älskling, det är toppen.
-Jag är säker på att Clive... -Det är en sak till.
Det sägs att om man upprepar hans namn fem gånger framför spegeln
så framträder han i spegelbilden och dödar en.
Så jag tänkte att vi kunde...
-Vad tänkte du? -Frammana honom.
I helvete... Nej.
-Candyman. -Anthony.
-Candyman. -Anthony, nej!
-Candyman. -Sluta!
-Candyman! -Sluta!
-Säg det inte en sista gång. -Okej, okej.
-Candyman. -Du tar ingenting på allvar!
-Vad har hänt med handen? -Ett jävla bistick.
-Det gör ont. -Det ser så ut.
-Kyss det. -Lägg av!
Hjälp...
FÖR ATT FRAMMANA "CANDYMAN" SÄG HANS NAMN FEM GÅNGER I SPEGELN
-Vi kan gå nu. -Äntligen.
Förra året hade vi en monter på Frieze LA med Jameson. Fenomenalt bra!
Det här är relaterade verk,
men här har han klippt om arkivfilmer som han låter gå runt.
Ta den tid du behöver.
Det här skiljer sig rejält från dina tidigare verk.
Öppna.
Jag försöker rada upp ögonblick från samma plats.
Idén är att kalibrera tragedin
i en ordningsföljd som kulminerar i nuet.
Brianna, säg åt din kille att inte lägga beslag på konstkritikern.
-Han har fastnat för en grej. -Jag vet.
Jag har hört att det är komplicerat.
Hon interagerar med verket.
Spegeln bjuder in dig till att frammana dig själv.
Jag vet inte varför jag babblar om mitt eget verk.
-Verket talar för sig självt. -Nog talar det alltid.
Det uttrycker banala pekpinnar om våldsamheten i gentrifieringens cykler.
Men din sort var de som startade den cykeln.
-Ursäkta? -Konstnärer.
Konstnärer söker sig till nergångna områdens låga hyror
så att de kan hänga i sina ateljéer och slippa jobba.
Jag behöver ett glas till.
Ska vi göra ett försök att frammana Candyman?
Nej, svarta behöver inte frammana ett skit.
Det här är inga träskmarker. I Chicago är det vita som sysslar med sånt.
-Candyman. Candyman. -Lägg av!
Candyman.
Brianna presenterade mig för Thelma Golden för tre år sen.
Ja, glöm inte det.
Här har vi...Tony, inte sant?
Jag älskar interveneringsstrategier. Konventionellt måleri är så trist.
Jag gillar att du gömde de där grejerna i ett mörkt förråd. Smart.
Består alla dina verk av upphittade föremål? Var hittade du de tavlorna?
I en second hand-affär i öknen?
Jag hittade dem i ateljén där jag målade dem, din dryga jävel.
-Jävla hyenor! -Nu går vi.
Det är Briannas förtjänst att du är här.
Borde inte du vara ute och handla akut-p-piller till din sommarkonstskola?
Den kommentaren har du gått och klämt på.
Jajamen, bitch.
Jag tål att bli kallad "bitch".
-Det är lugnt. Jag har p-ring. -Jag vet.
Tack för att ni kom.
Nu får det fanimej vara nog! Om hon inte kan kontrollera sin kille...
-Hon har tappat kontrollen. -Fick jag ens ett tack?
-Eller ens en ursäkt för uppträdandet? -Snacka om att ställa till en scen.
Hon borde aldrig ha låtit honom vara med på sommarutställningen.
Hon är körd och hon får skylla sig själv. Blanda inte ihop arbete och sex.
-"Kärleken sliter oss isär". -Vi fattar att du gillar Joy Division.
-Vad handlade det där om? -Vilket då?
Det där att man skulle säga nåt fem gånger i spegeln.
Det vet du. Det var du som korrläste pressreleasen.
"Candyman".
Men gör det inte, är du snäll. Jag vill inte att du ska dö ikväll.
Åtminstone inte förrän vi knullar.
-Du är inte bra för mig. -Jag ändrar mig. Gör det.
Nekrofili står på min önskelista.
-Vi gör det här då. -Nej, jag har varit här hela dan.
Kom igen.
-Candyman. -Allvarligt?
Håll tyst, bitch.
Candyman.
Där ser du. Inget händer.
Bara snack...
Vad händer?
Är det på riktigt? Vad i helvete?
Helvete!
Hallå?
Vad fan...
Fan!
Fan, jag måste skynda mig!
Fortare!
Fan!
Nej!
Sluta! Sluta!
Nej! Nej!
Så här ser ut...
Morden inträffade efter Night Driver Gallery's vernissage.
Kropparna låg framför Anthony McCoys verk "Say My Name".
Polisen meddelar att de utreder...
"Say My Name".
De sa mitt namn.
Och "Say My Name".
Jag vet inte...
Det är coolt att bli omnämnd.
Jag menar...
-Naturligtvis är det hemskt. -Tycker du det?
Clive?
Pappa?
Varför sitter du där?
Hej.
Du visste inte att din pappa kunde flyga, eller hur?
Men det kan jag.
Anthony?
Allt väl?
-Jag hade en mardröm. -Jag med.
Vad handlade den om?
Vad då?
Drömmen.
Jag är strax klar.
Anthony?
Jag vet inte vad det här är eller hur du visste att det fanns.
-Men det här är vad vi har om Helen Lyle. -Jag visste inte, så jag frågade.
-Här är det. -Tack så mycket.
Akten fanns under "Verkliga brott". Studenter snokar upp allting.
Är du student?
Det har hänt mycket i Cabrini genom åren.
Extremt våld, bisarrt våld.
Det är som om våldet blev en ritual.
Det värsta är att invånarna inte vågar ringa polisen.
Tystnadskultur, kanske, eller rädsla för polisen.
Det lättaste är att skylla på Candyman. Det kan ha med frammanandet att göra.
Det här är inte en persons påhitt.
Det handlar om det kollektiva omedvetna.
En överlevnadsmekanism för att skydda sig själva och barnen
från ondskan i området.
Bernadette och jag prövade frammanandet. Det är effektivt.
Suggestionen att man blir förföljd
av något som döljs i ens spegelbild.
Men jag förstår mekanismen. Det är något skrämmande förföriskt
och oförklarligt lockande med löftet att se ett spöke.
Kom igen.
...och hon hörde ett oljud.
Jag tror att hon hette Ruthie Jean.
Det lät som om nån försökte göra ett hål i väggen.
Ruthie ringde larmcentralen och sa att nån försökte ta sig genom väggen.
-De trodde henne inte. -De trodde att hon var galen.
Hon ringde igen, men de trodde henne inte.
När de till slut kom dit var hon död.
-Var hon skjuten? -Nej.
Nej, hon hade dödats med en krok.
-Är det sant? -Ja, jag läste det i tidningen.
Candyman dödade henne.
Det vet jag ingenting om.
Hallå?
Jag går ut.
-Vi ska på middag ikväll. -Jag kan bli sen.
Jack Hyde kommer från New York och han kommer aldrig till Chicago.
-Så sabba inte det här. -Det är ingen fara.
För mig. Sabba inte det här för mig.
Det har varit några galna veckor.
Minst sagt.
Som du förstår skriver jag inte längre en recension om utställningen.
Det blir en större artikel
om både konstverken och omständigheterna kring morden.
Okej.
Så jag skulle vilja ha några citat av dig.
-Jag vet inte så mycket. -Ditt verk är så makabert.
Det är intressant med tanke på vad som hände.
-Det var en tillfällighet. -Jag säger inte att det var ditt fel.
Jag tror inte att en mytisk spökfigur dödade en konsthandlare.
Jag menar bara...
...att ditt verk plötsligt framstår...
...som evigt.
Vad jobbar du med nu?
Jag utvidgar verket till en serie.
Jag hoppas få en separatutställning där samtliga verk är på Candyman-temat.
Den idén gillar jag.
Du tycks plötsligt mer positiv till mitt verk.
-Det kom efterhand. -Du kanske inte fattade det.
Jo, det handlar om gentrifiering av utsatta områden.
"Konstnärer gentrifierar slummen?"
Hur tror du slumområden uppstår?
Samhället överger ett område och väntar sen på att det ska dö.
Sen bjuds byggföretagen in. Man säger: "Konstnärer
ni unga, företrädesvis vita, flytta hit. Här är det billigt.
Om ni står ut i några år får ni en ekologisk matbutik i kvarteret."
-Vill du vara en del av berättelsen? -Som kritiker bör jag...
För att interagera med verket och verkligen "fatta det"...
...borde du säga hans namn.
-Jag behöver gå på toaletten. -Då kan du göra det där.
Vågar du inte?
Anthony...
Finley?
Är allt som det ska?
-Jag trodde... -Vad då?
Jag måste dra!
Låt bli.
Underbart att vara här. Det är så provinsiellt och spännande.
Förlåt mig... Har du träffat Danielle Harrington? Hon är...
Curator på MCA. Märkligt att vi inte har träffats förut.
-Jag har sett fram emot det. -Sakta i backarna!
Jag har första tjing. Det krävdes Clives död för att Brianna skulle bli fri.
Jameson ställer ut hos mig i New York.
Det är dags för dig att pröva dina vingar lite mer och flytta till New York.
Jag kan presentera dig för nätverketEntre Nous.
Tack.
Men jag ska nog köra eget.
Vill du inte hellre jobba med konstnärer än att oroa dig för räkningar?
Du kan förändra institutionen inifrån.
-Kom förbi museet nån dag. -Det gör jag gärna.
-Herregud! -Vad är det?
Finley Stephens hittades död i sin lägenhet.
Hennes man hittade henne... Han är tydligen misstänkt för mord.
-Jag måste dra. -Anthony!
Anthony?
-Vem är han? -Candyman är hela jävla bikupan.
Finns det fler?
Samuel Evans, dödades av vita som stormade hans hus på 50-talet.
William Bell, lynchad på 1920-talet.
Den första händelsen, där allt började, inträffade på 1890-talet.
Helen upptäckte berättelsen om Daniel Robitaille.
Han levde gott på att resa runt och måla porträtt av förmögna familjer.
Oftast vita familjer. De älskade honom.
Men du vet hur det är.
De älskar det vi gör, men de älskar inte oss.
En dag skulle han porträttera dottern till en förmögen fabrikör i Chicago.
Men Robitaille begick den värsta synd man kunde begå vid den tiden.
De blev förälskade och hade en romans. Hon blev gravid.
Flickan berättar för sin far...
Han anlitar några för att jaga Robitaille och tortera honom.
De jagade honom genom staden tills han föll ihop vid gamla tornet i Chestnut.
De slog honom, torterade honom.
De kapade hans hand och tryckte dit en köttkrok.
De kletade honung på hans bröst och lät bina sticka honom.
En folkmassa betraktade showen.
Slutnumret?
De tände eld på honom och till slut dör han.
Men en sådan berättelse, en sådan oerhörd smärta...
...försvinner aldrig.
Det är Candyman.
Så...han finns alltså på riktigt?
Bell finns på riktigt. Samuel, Sherman och Daniel Robitaille... Alla finns!
Candyman är vårt sätt att hantera vår historia. Det händer nu med!
Se till att vila lite nu. Du mår bättre i morgon.
Titta inte på dem!
-Vad fan är det här? -Du ska inte se det här!
Anthony, strunta i din konstnärliga integritet och berätta vad som händer!
Jag tror...
-Jag har gjort nåt dumt. -Vad menar du?
-Jag har lockat fram honom. -Vem då?
-Du kommer att tro att jag är galen. -Berätta nu!
Herregud...
-Burke berättade... -Vem är Burke?
-Från tvättomaten. Han vet allt. -Vet allt om vad?
Candyman.
Candyman finns inte på riktigt. Candyman finns inte på riktigt, Anthony?
Vet du vad som finns på riktigt? Jag.
Det här finns på riktigt.
-Du förstår inte. -Älskling, jag ska visa dig.
-Candyman. -Nej!
Candyman.
Säg inte hans namn!
Rör dig fan inte ur fläcken! Följ inte efter mig.
Den jäveln skulle bara våga komma hit. Tvi vale, säger jag!
-Grady bankar skiten ur honom! -Om jag måste, så gör jag det.
Han sa att han hade frammanat Candyman.
Candyman finns inte! Du skulle aldrig ha dejtat den snobben.
-Arbetsskygga jävla Basquiat-kopia... -Troy, det räcker.
-Han kan fan inte ha demoner som hobby! -Sluta nu, Troy!
Det är sant! Om Grady kom hit och började krossa speglar...
Speglar.
-Han har rätt. -Just det.
Nu tar du hand om Maja.
Och du tar timeout.
Nu räcker det.
Jag pratade med mamma.
Hon vill göra sig av med förrådet, så nu måste vi ta tag i pappas verk.
Vi kanske kan...
...sälja dem... eller om du vill behålla några...
Nej, jag vill inte ha nåt av det i mitt hem.
Du kan ställa ut dem, starta ett galleri...
Jag vill inte ställa ut det som dödade honom.
Du kan inte undvika allt och hoppas att det försvinner.
Du behöver inte ställa upp varje gång en plågad konstnär blir psykotisk.
Förlåt.
Bri.
Jag är glad att du är här.
Du får stanna så länge du vill så länge du inte frammanar Candyman.
Vem gör sånt?
-Trina blev helt väck i helgen. -Vad ska jag göra med luggen?
Annika, kolla in det här. Trina är så jävla packad.
-Var är det nånstans? -Vilken hemsk syn!
-Vilken jävla spya! -Inför alla som är där.
Har ni hört talas om Candyman?
-Jag skiter i det här. -Kom igen, Boof. Var inte en fitta.
Varför inte? En fitta är något varmt och underbart.
-Är ni beredda? -Candyman.
Alla samtidigt.
Candyman.
Inte idag.
Två gånger till.
Candyman.
En gång till.
Candyman.
Vi lever fortfarande, så...
Hej, Trina.
Kom nu.
Hur går det med bakfyllan, Triney? Du var aspackad.
-Trina var helt utslagen. -Men hon väljer hur hon vill leva.
Du har haft sönder dörren!
-Haley, öppna. -Jag jobbar på det.
-Tjejer... -Vad fan!
-Vänta, jag glömde min vape. -Boof, du ska nog inte...
Boof?
Vad gör du?
-Kom igen, var inte så korkade. -Haley, du ska nog inte gå dit.
Vad fan, Celine? Det här är inte kul!
Lägg av nu!
Vi har försökt utveckla museet.
Vår förra curator var en toppenkille, men fick inte tummen ur.
Jag har lagt märke till en ny inriktning sen du började.
Till det bättre, får vi hoppas. Jag är glad att vi träffades på Jacks middag.
Han har länge velat föra ihop oss.
Det som hände Clive var helt galet. Det var visst du som hittade dem.
Jo...
Du framstår alltmer som en intressant aktör i allt det här.
Det var modigt att ta dig an det formlösa i din utställning.
Det var mycket kropp... Alltså figurativa verk på utställningen. Ta Arnolds verk...
Abstrakt konst har blivit en katalog över sublimerade emotionella tillstånd,
så jag ville lyfta fram själva kroppen.
Med de senaste tragedierna och arvet efter din far har du en fascinerande berättelse.
-Ja, faktiskt. -Och du har öga för nya talanger.
-Hur länge har du jobbat med McCoy? -Några år, bara.
Mina styrelsemedlemmar är eld och lågor över honom.
Vi kanske kan börja diskutera en utställning med hans verk.
Och naturligtvis med andra konstnärer du tror på.
Near North Side, tidigare känt som Cabrini-Green,
är i chock efter massmordet på Golin College.
Polisen kan koppla händelsen till morden i konstvärlden
och verket "Say My Name"
som var skrivet i blod...
Välkommen tillbaka, mr McCoy.
-Förlåt? -Jag såg i journalen att ni är född här.
-Jag är född i South Side. -Det står att ni är född här.
Huvudsaken är att ni är här. Vi behöver lägga in er
för övervakning och provtagning.
Anthony...
Anthony, var har du hållit hus?
Vad har du gjort med handen? Det ser illa ut.
Jag var på River North Memorial, nära Cabrini.
De tog hand om mig.
Har du målat nåt?
Ja, jag har varit riktigt inspirerad.
Av Cabrini.
-Vill du ha te? -Jag hörde talas om en brasa.
En kvinna, Helen Lyle, som brändes ihjäl.
En bebis som blev bortrövad.
-Och nåt som kallades Candyman. -Shh...
Låt bli. Säg inte det.
-Du sa att jag är född i South Side. -Du växte upp i hemmet du minns.
Du är född på River North Memorial
och bodde de första två åren i Cabrini.
Varför ljög du om det?
För att skydda dig.
Från vad?
Allt jag ville var att du skulle blir lycklig
och normal.
Ser jag normal ut, mamma?
Jag måste få veta det. Nu.
När du blev bortrövad trodde jag att det var hon som tog dig.
Helen.
Jag hittade henne i vår lägenhet helt täckt av blod.
Vi trodde alla att hon var galen.
Men det var inte hon.
Det var han!
Han hade ett syfte med dig.
Han valde ut dig som ett av hans offer.
Han ville att du skulle brinna på bålet.
Men hon drog ut dig
och gav dig tillbaka till mig.
Jag trodde det tog slut den kvällen.
Att hon gjorde slut på det när hon brann på bålet.
Och vi svor att aldrig nämna hans namn.
Men...
...någon bröt pakten och...
Han hittade mig.
Jag beklagar.
Anthony, gå inte.
Vart ska du ta vägen?
Älskling, gå inte.
Anthony?
Det är Troy.
Kom fram så att jag kan se dig.
-Nu! -Sluta, Troy.
Vi hämtar upp hennes saker...
...och vi tar dem med oss när vi går.
Okej. Tack.
Han är inte med Noah heller. Vad fan är det som händer?
-Candyman kan ha tagit honom. -Säg inte så.
BURKES TVÄTTOMAT
Hallå?
Anthony?
Nix.
Hallå? Ursäkta mig...
Öppna!
-Försvinn! -Jag vill leka.
-Jag är inte rädd längre. -Lek med dina dockor.
-Jag kissar i din säng om du inte öppnar. -Du är så jobbig.
-Vad gör du? -Bry dig inte.
-Jag vill också leka. -Det här är en lek för vuxna.
-Jag är inget barn! -Försvinn!
-Är ni beredda? -Det här fungerar inte.
Candyman.
Jag sa...
Sabrina?
Sherman.
Nu...
...har vi ett vittne.
Jag såg "Say My Name"-mördaren!
Han går omkring bland radhusen i Cabrini. En svart man i 30-årsåldern.
Han viftade med en krok och svamlade. Han dödar folk där!
Vad fan...
Vad i helvete?
Jag döptes här.
-Är det inte vackert? -Anthony?
Men jag har förändrats sen dess!
När man väl har fått en fläck, och även om man tvättar bort den
så sitter den kvar.
Man kan känna den, djupt inne i väven.
Det här området fastande i en loop!
Fläckarna fastnade på exakt samma ställe om och om igen,
tills de ruttnade inifrån och ut!
De rev våra hus så att de kunde flytta tillbaka.
Vi behöver Candyman,
för den här gången dödar han deras fäder,
deras barn, deras systrar...
Det var bara en tidsfråga innan barnet skulle komma tillbaka hit
och sluta cirkeln.
Nu kan Candyman ta tillbaka det som tillkommer honom!
Legenden!
Räck mig handen.
Nej!
Anthony!
Nu kan du göra historien till din.
Men några detaljer måste vara förenliga med legenden.
Här har vi berättelsen om Anthony McCoy. Konstnären som blev galen
och som sköts ihjäl av snuten med berått mod.
Säg hans namn om ni vågar!
Säg det fem gånger i spegeln och se vad som händer!
När allt är över lever berättelsen vidare.
På så sätt kommer Candyman att leva...
...för evigt.
Här kommer polissvärmen.
Är du redo för sista smörjelsen?
Vänta!
Vart ska du? Vill du inte ha godis?
Fan!
Vart ska du ta vägen?
Du får dö här i stället.
Han är nog död nu.
Brianna.
Nej, nej!
Res dig upp, Anthony!
Älskling...
Du får inte dö! Snälla, Anthony.
-Det är okej. -Res dig upp.
Snälla, lämna mig inte. Anthony, jag ber dig.
Du måste resa dig upp. Res dig nu, Anthony.
Dö inte. Du får snart hjälp. Vi kör dig till sjukhuset.
Du kommer till sjukhuset. Här inne!
Upp med händerna!
Stå upp!
-Vad händer? -Två misstänkta. En är död.
Sätt henne i bilen.
Vi visste inte vad vi skulle göra.
Det var olyckligt det som hände med din man där inne.
Vi har letat efter honom.
Vi fick ett tips om att han var här. Vet du något om det?
Allt du säger kan hjälpa oss. Samarbete gynnar dig.
Du kan berätta vad du såg när han anföll Jones.
Jones visste hur farlig han var. När han såg kroken och att du var i fara
var han tvungen att skjuta.
Låter inte det rimligt?
Eller så är hon en medbrottsling.
Hon höll fast hans offer medan han skar upp dem.
Han sköts ihjäl när han anföll en snut. Hon får livstids fängelse.
Vilken berättelse väljer du?
-Kan jag få se mig själv? -Hur sa?
I spegeln.
Jag berättar allt om ni låter mig se mig själv.
Nej.
Jag säger vad ni vill.
Candyman.
Vad sa du?
Candyman.
Vad fan säger du?
Candyman.
Candyman?
Vad fan?
Rooney, vad fan har hänt?
Polisman skadad!
Vad fan? Ner på marken!
-Släpp in mig! -Jag kan inte öppna dörren!
Hjälp!
Herrejävlar!
Vem är du?
Jag är graffitin på väggarna.
Jag är den söta blodlukten på gatorna.
Ljudet som ekar i gränderna.
De kommer att säga att jag dödar oskyldiga.
Ni är långt ifrån oskyldiga, men de kommer att hävda det.
Det är det enda som betyder nåt.
Berätta...
...för alla.
UTSÄDE
SÅLT
GODIS
TVÄTTSTUGA
SÖTT ÅT DEN SÖTA
INFORMATION OM ORGANISATIONER SOM STÖDER ETNISK RÄTTVISA
FINNS PÅ