NETFLIX UVÁDÍ
Vlez tam, Ano.
Žlutá, černá, žlutá.
Žlutá, černá, žlutá…
Žlutá, černá, žlutá, červená.
Nehýbejte se.
Je jedovatý.
Hej, Ťapko!
K noze! Odnesu tě pryč.
- Mami, nevolal táta? - Ne.
Uvidíme, jestli nám pošle prachy.
…miluju tě.
Ještě to není připravený. Nestihla jsem to. Je všechno v pohodě?
Ať ti zavolá zpátky. Ať nevyčerpáme kredit.
Nahrajte prosím svůj vzkaz. Až skončíte,
zavěste nebo zmáčkněte křížek pro další možnosti.
Nebere to.
Zítra mu zavoláme znova.
- Vrať se domů, Ano. Hned tam budu. - Dobře.
Prosím? Jo, ty peníze mi od tebe došly v pořádku.
Zkus někam popojít. Už mě slyšíš?
- Jak se má moje vnučka? - Haló?
- Komu je podobná? - To je skvělé.
- Zkontroluj to. - Zavolám ti…
- To není fér, podvádíš! Pusť mě! - Zničil jsi mi košili, ty debile!
Říkal sis o to, Margarito!
Kryj mě. Rychle!
- Uhni. - Uhni.
- Ne. - Ta je drzá. Vždyť nehraješ.
Margarito!
Mám tě!
- To mlíko je ledový. - Máma mě zabije.
Pusť mě!
Budu muset jít pro další mlíko, ty hňupe!
Juano!
Běž domů, Ano.
Je to fakt škoda.
Obávám se, že vytvářejí velké vakuum tím, že nenahlásí, že jsou skutečně od policie.
Nejsme si jistí, že jsou policisté. Nebyli by jenom zkorumpovaní, ale i…
Maminko?
Běž už spát, Ano.
Copak nestačí…
Z celého srdce si přeju, aby nešlo o federální policii, protože…
Viděla jsem holuba, byl pěkná obluda.
Ze stromu mu sletělo hnízdo, až to hvízdlo.
Ztratil se ve vinici, snad nemá opici.
Ticho!
Škorpion má žihadlo na obranu před nepřáteli.
- Připravená, Josefíno? - Ano.
Poslouchejte svoji spolužačku.
Můj referát je o živých a neživých bytostech.
Živé bytosti mohou chodit, dýchat a komunikovat spolu.
Například krávy s jinými krávami. Psi s jinými psy.
Kočky s jinými kočkami. Každá bytost se svou komunitou.
Živé bytosti se rodí z jiné bytosti a ve stáří zemřou, přesně jako my.
- Proč jsi tam nakreslila ty kameny? - Protože i kameny jsou živé bytosti.
Tak prosím.
Kameny nejsou živé bytosti, protože nemají oči, uši ani krev.
- Nedívej se jim do očí. - Proč?
Otevři takhle pusu.
Aby byla kulatá.
Fajn. Máš malou pusu. Musíš ji co nejvíc otevřít a zakulatit.
Teď vydrž.
- Tahle nefunguje. Kde je ta druhá řepa? - Tady.
Mario, mám ti taky udělat mejkap?
Jo. Máma s tátou se líbali jazykama.
Nechutný.
Je to ledový.
- To nic nebylo. - Au.
- Jsem mokrej. - A co?
- Holčičko. - Parchantíku.
- Dej mi to. - Tady. Abys už nebyl blbeček.
Ať zaparkují na té straně.
- Už tam není místo. - Tak ať zaparkují tady.
- Kolik munice chybí? - Máme všechno, pane.
RADNICE SAN MIGUEL, JALISCO
- Aspoň že tak. - Chce to lepší místo.
Podle velitele vám měl dát zprávu desátník.
- Nic jsem nedostal. - Budu dál hlídat.
SALÓN
- Ahoj. - Tys nešla do práce?
Jo, ale odešla jsem dřív. Co tady zase pohledávají?
Zítra začíná sklizeň. Mají s sebou helikoptéru, je to jako cirkus.
Už začali rozprašovat jed na polích u školy.
Za to jsou placený. Aby ho rozprášili všude. Jenom ne tam, kde je třeba.
Půjdeš tam makat? Kolik vám platí tentokrát?
Asi 300 denně. Ale záleží na tom, kolik toho sklidíš.
Věřte tomu, nebo ne, ale tahle má fakt šikovný ručičky.
Můžu ti tam sehnat flek, jestli chceš. Lepší než uklízet cizí baráky.
- Ne, díky. Můžu zítra přivést Anu? - Jasně.
- Nechci, aby byla sama doma. - Jo, v pohodě.
Včera provedli v jednom domě razii. Vzali si nějakou holku.
- Ve kterém domě? - V domě pana Pancha.
- Vzali si Juanu? - Ano.
Pomoz mi s těma fazolema, Ano.
Ne, ta je dobrá.
Proč máš rtěnku?
Říkala jsem ti, že to nesmíš.
Příště ti vyrazím zuby.
Nemám ráda, když mi kradeš věci. Teď si běž opláchnout obličej.
To není tvoje rtěnka.
Už tam ani nikoho nepouštěli.
Musela jsem až do San Miguel pro předpis, co jsem dostávala tady.
Vydírají cizí lidí. Bude lepší, když odejdou.
- Přiměli nás otevřít kliniku. - A proč?
- Mami… - Dost, Ano.
Říkala jsem, že to bude lepší. Máš tolik vlasů, až si v nich vši staví hnízda.
Jako holčičce mi taky stříhali vlasy.
Máma používala jed, ze kterýho mě šíleně pálily vlasy.
- Jdeme. Pospěš si. Díky, Heleno. - Nemáš za co, Luz.
Sbohem, Mario.
Škola nás navíc varovala, že nevpustí nikoho, kdo má vši nebo živé hnidy.
Bude snazší použít jed, že jo, Heleno?
Vlasy dorůstají, dítě.
Doktor byl strachy bez sebe, Rito.
Čekal, že ho unesou.
Ty nezavřeš?
Ne. Mě neotravujou. Platím jim za ochranu. Abych tu mohla zůstat.
Nechci!
Proč jste neostříhala vlasy Marii?
Protože má hořkou krev, Paulo.
A to vším nechutná.
My s Anou máme vši vždycky. Nemám pravdu, Ano?
Juano!
Naprosto nový, stoprocentní krokodýlí kůže.
- Hotovo? - Jo.
Vezmi si skleničku.
- Jsou super. Kde jsi je koupil? - Vyrábí je přímo tady.
Kámo, už jsi sehnal lidi na sbírání máku?
- Máme 40 nádeníků, to by mělo stačit, ne? - Uvidíme.
- Jasně. - Snad toho bude hodně.
Vím, že tam jseš. Umřeš.
Vím, že tam jseš.
Umřeš.
Jdu za mámou.
Mami.
Co tady děláš? Měla jsi přece zůstat doma, Paulo.
Jo, ale hrály jsme si s Marií a slyšely jsme, že budou stříkat jed.
Říkala jsi, že když jsou tady vrtulníky, je lepší bejt na poli, mami.
A doma není jídlo.
…za chvíli si lehneme na ty kameny, co jsme nedávno viděli.
- Na ty kameny… - Dobře.
Počkejte na mě tam nahoře. Vezměte si moji vodu.
Snad nebude moc velký horko.
Minule bylo příšerný vedro, nešlo to vydržet.
- Dobré odpoledne. - Dobré odpoledne!
Díky, že jste přišli.
Pozval jsem vás sem, protože za chvíli končí školní rok.
A některé děti ze druhé třídy…
stále nepřinesly finanční příspěvek.
- Promiňte. - Přineste ho do pondělí, prosím.
Je tu výbor maminek,
- který vyřizuje platby. - Pojď si ven hrát.
Budeme od vás potřebovat další peníze.
Když jsme všichni tady, rád bych využil příležitosti…
a zmínil jedno citlivé téma.
Všichni víme, že to byl těžký rok. A spousta rodin musela opustit město.
Ptám se všech okolo a nikdo mi nic neřekne.
To děvče, které unesli, Juana…
je zároveň moje žačka.
Jste maminky mých žáků.
A chci, abyste mi řekli, co víte o tom, co se stalo.
V San José je ubytovna, kde přijímají vysídlené rodiny z pohoří.
Příští rok budu učit tam.
- Takže škola bude znovu zavřená? - Dokončím tenhle školní rok.
Ale žádný učitel už sem nechce. Do žádného z měst tady.
Ti lidé od nás chtějí peníze za to, že nás nechají pracovat.
A všichni jsme se dohodli, že jim nezaplatíme.
Já.
- A já. - A já.
Co myslíte, že se s náma stane,
když jedna z nás tří najednou zmizí?
Ticho, Ano, nic neslyším.
Je to kráva. Slyšíš ji?
Patří panu Panchovi. Jsou venku.
Ten zvuk jde z mangový louky.
Chci se tě na něco zeptat. Ale nerozčiluj se.
- Dobře. - Proč jste to tomu učitelovi neřekli?
To, co řekl, bylo špatné.
Proč?
Neznáme ho. Není místní.
Je pravda, že zabili pana Pancha?
Ne. Odvezli ho pryč.
- Teď jeho krávy nemají pána. - Odvezli i Juanu?
Odjela bydlet ke svojí mámě a sestřičce.
Tak proč tady všechno teda nechali?
To je přece běžný, Ano.
Lidi tady všechno nechávají, jako by se jednou měli vrátit.
- Jak to víš? - Dost, jsi na řadě.
Zavři oči.
Neslyším žádný auta. Ani náklaďáky.
Cikáda.
Ne, cvrček.
Sova.
Je na kopci u vody.
Čí je to pes?
Fuj!
Padejte!
Mario. Podej mi tu tyč.
Hnus!
- Smrdí to. - Všude je špína.
Budeme to uklízet celej rok.
- Žila byla… - Žila byla šílená ženská.
- Žila byla příšerná šílená ženská. - Žila byla…
Tvůj brácha, Mario.
- Kde jste byly? Smrdíte. - Do toho ti nic není.
Řeknu mámě, že jsi nešel do práce.
- To je Juanino kolo. - Naskočíš si?
- Ukradl jsi ho. - Neukradl.
Vrať ho.
- …ten pes… - Už se sem přece nevrátí!
Mario, běž domů!
Soustřeď se, Paulo.
Zavři oči.
- Musíš se dostat do její hlavy. - To stačí, Ano.
Myslím na barvu.
- Fialová? - Ne.
- Modrá? - Ano, dobře.
Teď já. Myslím na číslo.
- Připravený? - Jo.
- Obě jste dobrý. - Musíš se víc soustředit.
A teď lítající zvířata.
Osm.
Rodina Guerrerových.
Šest.
Rodina Diazových.
- Dvanáct. - Dvanáct?
Oukej.
- Mami… - Padáme!
Moc pozdě!
Je to blízko školy.
Pusťte mě!
- Musíme zavolat policii. - Ne.
Proč ne?
Zvedněte ho!
Co když je to můj učitel?
- Co kdybys to byla ty? - Jdeme!
Víš, co máš dělat.
Zvedni to, do prdele práce.
Dovolali jste se do hlasové schránky… Až zazní tón, nahrajte…
Ticho, Ano.
- Přines mi další pivo. - Nepřinesu.
Dělej.
Pojď sem.
Pojď sem, povídám.
Posaď se ke mně.
- To se bojíš vlastní mámy? - Ne.
Od tvýho táty jsem si nechala hodně líbit.
To byla chyba.
Vždyť nás má moc rád.
Odešel pryč za prací, aby nám mohl posílat peníze. Proto ti to nebere.
Radši už sklapni, Ano.
- Co se to děje? - Nevím, právě jsem sem přišel.
- Kde je Maria? - Zůstala doma.
Neviděla jsem to, ale můj syn ano.
Tím jedem postříkali celej kopec.
Proto zasáhli i některý lidi.
Ta helikoptéra lítá tam a zpátky už od brzkýho rána.
Na tom kopci byli všichni.
Když jsem přišla do mlýna, vrtulník už tam lítal.
- Ano! - Ano, nemůžeš jít ven, jasný?
- Co se stalo? - Přijeli doktoři.
- Nevěřila jsi mi, když jsem ti to říkala. - Teď ti věřím.
- Jak se cítíš? - Dobře.
Sejdeme se nahoře?
- Co se stalo? - Marii spraví pusu.
- Co? - Udělají tu operaci. Necháš mě tam jít?
Jo, ale nejdřív se převleč.
Pověste to takhle. Tady.
LÉKAŘI OPERUJÍCÍ DĚTI
- Musí počkat. - Musíme střežit kliniku. Nikdo tam není.
- …spousta zařízení. - Část toho, co s sebou přivezli.
- Jdu pozdě. Došly jim lístky? - Jo, rozdali jich jenom pár.
Jsme tu od rána.
- Vidíš ji? - Ne.
Matka Joseho Antonia Torrese?
…odešel bojovat a…
A je to, výborně. Jděte dál. Čekají na vás v ordinaci na konci chodby.
- Matka Marii Almudeny Ramirezové? - To jsem já, doktorko.
Dobře, tak pojďte ke mně.
Právě Marii operují. Běžte dovnitř a posaďte se.
- Díky, doktorko. - Ano.
- Můžeme jít dovnitř? - Jste příbuzné?
- Ne. - Dovnitř můžou jen příbuzní.
Matka Rubena Orlanda Garcii.
Myslím, že tady zůstanou, alespoň do zítřka.
- Jste tu každý den? - Ano.
Mohla bych přinést tortilly, fazolové taquito…
- Fazole. - …a trochu omáčky.
Co tohle?
Pomůžeš mi, dítě? Rozlila jsem to.
- To pomerančový pití… - Musíš ho otevírat pomalu.
Prolomte řady!
- Kryjte se! - K zemi!
Na zem, Ano!
Naserte si!
Nechte to na mně.
Jsou pryč. Byl to ten novej kartel.
Vstávat, vojáku.
Víš, jakou barvu?
Jdu na schůzi. Měla bys jít taky.
Ukaž.
Zabarikádujeme vjezd do města.
- Výbor organizuje Sol. Zapiš se. - Do toho se nezapletu.
Lidé z Naranjo nás ujistili, že nám přijedou pomoct.
I ze San José.
Když dokážou ty čuráky porazit oni, my taky.
Pracuješ na poli?
Měla bys tam dělat. Nádeníky ochrání.
Sejdeme se s lidmi z Naranja. Už nemáme co ztratit.
Bolí to?
Sluší ti to.
Tady.
Tady máme… rohovku.
SMYSLY – UCHO, OKO, RUCE
Duhovku. A čočku.
Je jako malý objektiv, který vám pomáhá zaostřit na předměty.
Nachází se hned za zornicí.
Tohle je stejně velké jako tohle. Takže…
Každé vaše oko zachytí jiný a trochu odlišný pohled na každý objekt.
A proto vidíme věci tak, jak je vidíme. Trojrozměrně.
V různých rozměrech a hloubkách.
Co by se stalo, kdybychom měli jenom jedno oko?
Představte si to. Přímo uprostřed hlavy.
Věci by vypadaly mnohem plošší. Jako na fotografii.
- Chci ho políbit. - Takže…
Teď zavřete jedno oko.
Pouze jedno.
Takhle. Teď zvedněte prst. Ukazováček. Přímo před sebe.
Teď ten prst dejte přesně
před rovný a tenký předmět, třeba před rám tabule. Já použiju to okno.
A aniž byste pohnuli prstem, otevřete zavřené oko a zavřete to otevřené.
Přepínejte mezi očima. Měňte to. Dívejte se pokaždé jiným okem.
Nepřestávejte.
Už chápete? Viděli jste to? Obraz se hýbe, viďte?
Někdy naše vnímání toho, co vidíme, není skutečné.
- Protože tohle oko… - Budu učitelkou.
Někdy nestačí něco vidět vlastníma očima.
Dobře? Chápete to? Uvidíme, jestli to skutečně chápete.
Chci… aby sem někdo přišel a…
sedl si na tuhle židli.
- Co? - Je vzhůru nohama.
Přesně tak. Je vzhůru nohama. Nemůžete ji použít k jejímu účelu.
Ale to je mi fuk. Chci, aby sem někdo přišel a sednul si na ni.
Výborně, Paulo.
V tomhle městě je spousta věcí, které jsou vzhůru nohama. Viďte?
Ale Paula byla dost statečná na to, aby sem přišla a něco změnila.
Díky.
Vítejte, pánové, na tomto rodeu, které jsme si pro vás dnes připravili.
Přímo ze země statečných mužů a krásných žen: z Los Altos de Jalisco.
Dnes vám s potěšením představujeme
jedno z rodeí, které se zapíše do dějin této země, dámy a pánové.
Do arény vběhne obrovský býk. Jmenuje se Diamant, podívejte na něj.
Jeden z nejdivočejších býků v západním světě. Pojede na něm náš další jezdec,
Margarito Villegas, zvaný Juli, který si sem s sebou vzal
překrásnou květinku: svou sestru Marii, která ho bude podporovat.
Přijeli přímo z komunity San Miguel. Srdečné přivítání, nádherní lidé!
Potlesk pro Margarita! Máš pořádnou kliku, kamaráde!
Podívej se na toho svýho býka.
Už delší dobu čeká na šanci. Teď svěřuje svůj osud do rukou Všemohoucího.
S tím býkem se utká tenhle kluk. Ve vzduchu je cítit pořádný napětí.
Na tuhle jízdu všichni čekají. Jedno z nejlepších zvířat v tomhle stádu.
Dveře se otevřou hned, jakmile dosedne na býka a dá signál.
- Jedna z nejlepších jízd večera. - Klid, býku.
- Vše je připravené. - Vydrž.
Otevřete dveře, pánové! A tady máme býka. Koukejte, jak jančí.
Drží se! Uvidíme, jaké umí pohyby! Býk ho chce shodit, ale on se dál drží!
Mrkejte, jak mu vzdoruje! Tahle bestie to jen tak nevzdá, pánové!
Začíná se pouštět! Pozor!
To snad ne!
Chyť se ho! Tak to bylo něco, přátelé. Pozor! Opatrně, pánové!
Pozor, nebo vás ten býk kopne. Potlesk, pánové!
- Byli jsme svědky neskutečné jízdy! - Bravo!
V tomhle kole dokázal nemožné! Jezdec sklízí ovace publika.
Publikum z něj šílí!
- Můj bráška. - To byla ale jízda!
Zatleskejte Margaritovi! Slibný mladý jezdec!
Vítejte na téhle skvělé akci!
Tancujte!
- Nedáš si něco k pití? Tady, napij se. - Tak jo.
Zatancujeme si.
- Ne, já netančím. - Ale prosím tě. Pojď.
Zvládneš to?
Jde ti to.
Tak se ukaž.
Ten kluk byl dobrej tanečník, co?
Vidělas, jak odešly Luz a Maria? Ani se nerozloučily.
Mariu pořád bolí ta jizva. Mívala mezeru přímo tady.
- Od narození. - Já vím.
Musí tam bejt mrtvý zvíře.
Něco tam je.
Počkej tady, Ano.
Krucifix, nedívej se na ni!
- Kdo to je, mami? - Nezastavuj se.
- Nechali ji tam. - Čí dcera to byla?
Nevím. Ta holka není odsud.
Nechali tam vzkaz.
Visel na háku v její hrudi.
Ještě že jste ho nevzaly. Bude lepší, když si budou myslet, že ho nikdo nečetl.
To si myslíš ty.
Vědí, že jsme tu zprávu dostali.
Jsem naprosto švorc.
Nemám kam jít.
Víš přece, že už dva roky neposlal žádné peníze.
Vypadáš dobře.
Nepráskni to na mě u mámy.
Zdravím. Tady je zásilka.
- Je fakt kosa, co? - Trochu.
- Dobře, kamaráde, můžeš jet dál. - Díky.
Znáte ty lidi?
Ne, nejsou odsud. Táhne z tebe alkohol.
Lhářko.
Jo, to už jsi mi říkal, Jesusi.
Tím spíš. Řekla jsem ti, co se stalo.
Je mi jedno jak, ale musíš ji odsud dostat.
Navíc už teď zvládne pracovat.
Jesusi?
Haló?
Mami?
Podívej se na mě, mami.
- Nechceš, abych s tebou bydlela? - Tam ti bude líp, Ano.
- S ním bydlet nechci. - Tvrdě dři a vyděláš si slušný peníze.
To je mi fuk.
- Ty o tom nerozhoduješ. - Pusť mě!
- Chceš, abych byla schovaná jako červ. - Víš, proč tě schovávám?
Víš, co dělají holkám?
Slyšela jsi to, ne?
Chceš, aby se ti to taky stalo?
Nepošle žádný prachy.
Mysli na něco jinýho.
Lítající zvířata.
Nechci hrát.
Škorpion.
TÁTA
Dáme to pod nádrž na vodu.
- Dělají sochu. - Ne, to je část stroje.
Má to přilákat blesky. Když je bouřka,
blesky nezasáhnou domy, ale tu tyč.
Uhněte.
Pan Leonardo je fakt silák.
- Odkud to vzali? - Myslím, že to přinesli z dolu.
Hotovo.
Jde sem pan Leonardo!
Utište se.
- Vyndali jste si vše, co máte s sebou? - Jo!
- Všechno? Vážně? - Jo!
- Výborně. - Pane Leonardo, proč postavili ten zvon?
Postavili jsme ho, aby ti, co žijí daleko, uslyšeli, kdyby se dělo něco důležitého.
Obyvatelé San José nám pomůžou postarat se o město. Dobrá, pokračujeme dál.
„Páteř.“
A… „pohlavní orgán“.
Teď si vezměte věci a sedněte si na zem. Nebudeme sedět v lavicích.
Nespěchejte, hlavně opatrně.
Udělejte tady kruh, prosím.
Tady to stačí.
Takže přímo tady každý z vás postaví…
lidské tělo. Se vším, co jste si přinesli. Použijte všechno, co jste si přinesli.
- Máme ho vyrobit? - Přesně tak. Lidské tělo.
Budu vás sledovat při práci.
SRDCE, PÁTEŘ, POHLAVNÍ ORGÁN
Dobře, už můžete skončit. Dost.
Výborně.
Ano, začni.
Vyjmenuj všechny části těla, co jsi postavila. Od hlavy k patě.
Tím, že popíšeš každý předmět, cos přinesla.
Nepřestávej, moc o tom nepřemýšlej, zkrátka mluv o své postavě.
Začni svým jménem.
Ana má…
dvě oči z kukuřice, jedno bílý, druhý modrý.
Jako nos má korek z vína.
Ne, klid. Poslouchejte Anu. Díky.
Má rudou sponku do vlasů…
jako ústa.
Jako páteř má…
škorpiona…
uvězněného v lahvi.
Její srdce tvoří tři…
kameny z hory.
Jako ruce…
má dráty.
A její nohy…
jsou z kukuřičných slupek.
Zapomněla jsem jí dát chodidla.
Dobrá práce, Ano. Díky, že ses podělila o svou postavu.
Teď ty, Osmare. Povídej.
- První na břehu vyhrává. - Nebo kdo se nejdýl udrží.
- Pan Leonardo je můj. - Můj!
- Ne, můj! - Ne, zamluvila jsem si ho jako první!
Padám!
To je taková kosa, sakra!
Sjíždí ti to dolů…
- Jo, má ráda kudrnatý chlapy. - Jako ovce.
- Leonardovy vlasy se mi nelíbí. - Dost, nechte mě bejt.
- Nedivím se, že je voda teplejší. - Neblázněte!
Tvoje vlasy vypadají jako ježek.
- Skoro. - Potřebuju víc trénovat.
Střílím teprve dva dny. Chceš to zkusit?
- Nemám to ráda. - Je to v pohodě.
- Oukej. - Tady máš.
- Vidíš tu největší kouli? - Jo.
- Kdo ji jako první sestřelí, vyhrává. - Dobře.
Jseš dobrá. Myslel jsem, že nestřílíš. Teď tref tu větev.
Věděla jsi, že balí opium do lvího hnoje?
- Aby ho necítili psi na letišti. - Odkud mají ty lvy?
- Ti chlapi je drží v zajetí. - Jak to víš?
Co?
Stiskni spoušť.
Dělej!
- Poseroutko, - Kdo ti tu zbraň dal?
- Našel jsem ji. - Tak kdo ti ji dal?
- Našel jsem ji. - Lháři.
Uklidni se.
- Nech toho. Pusť mě! - Nehýbej se.
- Dost. - Říkám ne!
- Pusť mě! - Vydrž.
Dávej pozor.
Nechci spadnout.
Děti, vraťte se na svá místa. Nikdo nesmí opustit třídu.
Nalij na ni ještě vodu.
- Dej mi víc vody. - Leze to dolů.
Tady. V mojí ruce.
Dostaňte to ze mě.
Tady.
- Dostaňte to ze mě! - Jo, hlavně klid.
Klid.
Pořád to cítím v puse.
- Tu kovovou chuť. - Já taky.
Pojď sem.
- Teď si myslím něco já. - Tak začni.
- Snadný, střední nebo těžký? - Těžký.
Můžeme?
Můžeme.
Soustřeď se.
Připravená?
Připravená.
No tak, neodcházej. Pojď sem.
- Co je? - Máš na kalhotách skvrnu.
Nevyšiluj, je to normální.
Já vím.
Ano! Jsem doma!
Co se stalo?
- Mami, nemáš nějaký vložky? - Cože?
Jo, žádný jsem tady nenašla.
- Máš měsíčky? - Jo.
- Proč se na mě zlobíš? - Nezlobím se, Ano.
To není fér, pane. Tvrdil jste, že tu zůstanete celý školní rok,
- a teď chcete odejít. - Víte, že tak to není, Rito.
Nikdo mi tady nezaručí bezpečí. Vžijte se do mojí situace.
Ne, to vy se vžijte do té mojí. Aně je čerstvě 13.
Je v šesté třídě základní školy. Takovým tempem školu nikdy nedodělá.
Přinesl jsem vám Anino vysvědčení.
Prospěla, i když rok ještě neskončil. Píše se tam, že dokončila základní školu.
Rito, Ana je vážně dobrá studentka. Dál ji podporujte, aby se zlepšovala.
- Díky moc, pane. - Nemusíte mi děkovat.
Už budu muset jít. Musím navštívit i ostatní domy.
Ano, rozloučíš se se mnou?
Pojď.
Můžu tě obejmout?
Tak se tady opatrujte, Rito.
- V kolik zítra odjíždíte? - Brzy ráno.
Tak přijďte na večeři. Pořádně se s vámi rozloučíme.
- Aspoň už nebude škola. - Bude mi chybět. Líbí se mi, jak učil.
- Mariana propadla. - Vidíš? Říkala jsem to.
Vyhrála jsem sázku.
- Nic ti nedám. - Fajn, tak nes tohle.
- Proč já? - Vezmi si to. Jsi na řadě.
- Protože neumíš prohrávat. - Na vysvědčení jsem nepropadla.
Sázka je sázka, ty podvodnice.
- Uhni. - Ty uhni, debile.
- Zasranej Margarito. - Zasranej poldo.
- Jak se máš? - Výborně.
- Dáme si pivo. Nechceš? - Teď ne.
- Jak dlouho tady jste? - Docela dlouho.
Zpomal. Pojď ke mně. Klid.
Nehýbej se.
Klídek, krasotinko.
Pověsit.
Pospěš si, mami!
Ano, schovej se!
- Dobré odpoledne. - Dobré odpoledne, pane.
Jdeme si pro vaši holku, matko.
Tady žádná holka není.
Nepokoušejte se mě oklamat. Draze za to zaplatíte.
Mám jen syna, pane. Právě teď v lese na hoře seká dříví.
A ta mačeta… proč ji svíráte v ruce?
Kolik je vaší dceři?
Přísahám, že mám jen kluka.
Kdo další tady bydlí?
Jen já a můj syn. Můj manžel pracuje na druhé straně.
Tak jak to bude, matko?
Měla byste nám ji dát po dobrým.
Najdeme ji tak jako tak.
Nikdo tady není, pane.
Mám ji zmlátit?
Pracuju na makovým poli. Čistím je.
Ano.
Ne, nikam nechoď. Zůstaň. Zůstaň přímo tady.
Zůstaň. Bojím se, že se vrátí.
Ano, chci, abys zůstala přímo tady.
- Pusť mě! - Ano!
Ano!
Nech mě!
Ano, prosím tě!
Maminko.
Musíme zmizet pryč. Pomoz mi zabalit.
Přidejte to tam. Musíme to prodloužit a zakrýt mezery.
- Dali mi k hlavě bouchačku. - Jdeme!
Psi neštěkali, Concho.
Mario!
Mario.
Vzali mi dceru.
Překlad titulků: Jakub Doležal