Lastet ned fra YTS.MX
♪
Offisiell YIFY-filmside: YTS.MX
(skriker dekkene)
(puster tungt)
(gisper)
Mann: Du kan ikke løpe lenger, Lucy.
♪
(mann som synger italiensk loungemusikk)
♪
Fyr to gnocchi og en ravioli.
To gnocchi, en ravioli. Hørt.
♪
Kokk: Hva er det?
Ikke sant.
Tilsett litt salt. Den retten skal synge, ikke hviske.
- Ja. - Jepp.
Sous chef: Legger til litt punch.
♪
(Italiensk musikk blekner)
(truende musikk svulmer opp)
♪
Sous chef 2: Bak.
Ja.
Sous chef: Bak, kokk.
Mm-hmm.
Noen forlot dette for deg.
Å, det er kontornøkkelen min.
Jeg fant det ikke i morges.
Hvor var det?
♪
Kvinne: Er du sikker på at det ikke var på kontoret ditt eller i bilen din?
Du har fortsatt noen utpakkede esker i bilen.
Nei. Det var på nattbordet, rett ved siden av sengen min, jeg vet det.
Ja, du burde rapportere det, Luce.
Hvordan fant han ut hvor jeg bor?
Det kan ikke være Ayden, det er umulig.
Vel, hvem skulle det ellers være?
Jeg mener, du tror det er noen andre?
Vi vil...
du er en kjendis, Luce.
Jeg mener, dette skjer med kjendiser hele tiden, ikke sant?
Ja.
Ok, her er hva som kommer til å skje:
du skal bli over i natt,
og i morgen skal vi gjøre to ting, ok?
Vi skal inngi en politianmeldelse,
og vi skal få installert et sikkerhetssystem
i både huset og restauranten. Greit?
Nå...
kan vi snakke om hvor fantastisk åpningskvelden var?
Det var ganske flott, ikke sant?
Ganske flott?
Alle elsket maten din.
Jeg lurer på om noen av kritikerne dukket opp.
Vel, hvis de gjorde det,
de kommer til å si at du bare var åpen et par timer
og du drepte den!
Det var en laginnsats.
Å, kom igjen. Ta æren, Lucy.
Dette er babyen din.
Du ble en trestjerners restaurant
som gikk konkurs til en snart-å-være
Michelin-stjerne gastronomisk etablissement?
Ok, la oss ikke gå foran oss selv.
Men jeg liker lyden av det.
Jeg også.
(lett summing)
Hei, du er trygg her. Greit?
Det du trenger er et varmt bad og å fullføre glasset med vin.
Greit? Kom igjen.
Kom igjen!
Atta jente.
(brillene klirrer)
Dang, jente! (ler)
Åh! Whoo!
(ler)
Å... ja.
Jeg skal ha en til. Mer, er du snill.
Dette er mitt hus.
- (banker) - Mann: Hallo?
- (banker) - Hallo? Kokken Lucy?
- Greg? - Megan?
Greg, er det deg?
Megan, jeg glemte koden.
Greg, vi må tatovere dette på håndflaten din.
(piper)
Takk skal du ha. Hvorfor låser den seg fra innsiden?
Hva er vitsen med det?
For forrige uke hadde vi et par uventede besøk
og japansk A5 Wagyu koster 1000 dollar pundet. Capiche?
Capiche.
7372.
- Lær det utenat. - Jeg vil.
- Megan: Takk, kokk. - Takk, kokk.
- Det vil ikke skje igjen, ok? - Megan: Det er bedre å ikke.
(sukker, humrer)
Hei. Så?
Å, jeg har ikke sendt inn en rapport,
men jeg gjorde en avtale med det sikkerhetsselskapet
for restauranten og huset mitt.
Flink. Flink.
Jeg vil fortsatt at du skal inngi en politianmeldelse.
Jeg vil.
Jeg mener det seriøst, Lucy.
Jeg kommer til å fortsette å plage deg til du gjør det.
Jeg vet du vil. Jeg lover.
- Megan: Ok. - 'Kay.
Jeg skal gå en tur og bare få litt frisk luft
før jeg begynner.
Ja. Jeg er ganske sikker på at jeg har fått med meg dette.
- Greit. - Greit.
(sukker)
(telefonen vibrerer)
Hei.
Hallo.
(ler) Hei.
- (hund som sutrer) - Å...
Mann: Ingen venn av deg?
Unnskyld meg?
Du har ikke hund.
Åh. Nei. Jeg skulle ønske det.
Jeg jobber bare for mye; Jeg ville ikke vært i nærheten.
Litt som terapi, ikke sant?
Ærlig talt.
Åh...
Jeg er Frank.
Lucy.
Det er Crouton.
Hei, Crouton.
Aldri sett deg her før.
Ja, jeg flyttet for noen uker siden.
Jeg jobber ikke langt unna her.
Jeg vet.
Du er over nyhetene. Jeg kjente deg igjen med en gang.
Du er eieren og kokken til den nye restauranten.
Ikke sant.
Har du ikke åpent til lunsj?
Klokken er 11:30.
Du burde nok komme tilbake nå.
Lucy: Rett.
Det var hyggelig å møte deg.
- Morgen. - Hei.
Hei.
Går det bra?
Ja bra.
Er du sikker?
Jeg hadde akkurat dette...
merkelig interaksjon med dette...
merkelig fyr i parken.
Uansett, ja,
det og telefonen min som en tidsreisende terapeut
og bringe frem minner som jeg egentlig helst vil glemme.
Hei, han er borte nå,
og du kommer aldri til å måtte se ham igjen. Greit?
Du har rett.
Jeg vet.
Jeg har alltid rett. Du burde vite det nå.
(sukker) Ja. Greit.
(sukker)
(dunker)
♪
(sukker)
(puster kraftig ut)
♪
Hei pappa. Det er meg.
Beklager at jeg gikk glipp av alle samtalene dine.
Ting har bare vært veldig hektisk i det siste.
Det viser seg å åpne en ny restaurant
er på en måte som å kjøre enhjuling
mens du sjonglerer med flammende spatler.
Ja. En...
Ring meg tilbake.
Jeg trenger virkelig å snakke med deg.
Ok, elsker deg. Ha det.
(puster kraftig ut)
♪
(bore surring)
♪
(telefonen ringer)
Hei pappa.
Hei, Luce. Hvordan går det?
Beklager at jeg gikk glipp av telefonsamtalene dine.
Det er ok. Ingen bekymringer.
Pappa: Ikke lyv for meg.
Jeg har spiddende sanser
når det kommer til lyden av stemmen din.
Å, du hørtes opprørt ut. Hva skjer?
Å, alt er bra. jeg bare...
Du vet, jeg har jobbet veldig lange timer,
og jeg har egentlig ikke snakket med deg i det siste,
så jeg ville bare sjekke inn
og sørg for at alt var i orden.
Pappa: Det er jobben min.
Se...
Jeg snakket med Megan, og hun tenker at, eh,
du trenger å se noen.
Åh, virkelig?
Hun... tror du trenger hjelp.
Vel, jeg trenger hjelp, faktisk.
Du vet, jeg kunne trengt to kokker til
og ytterligere to servitører til restauranten.
Er Megan villig til å dekke lønnen deres?
Pappa: Du vet hva hun mener, ikke den slags hjelp.
Med alt som har skjedd med Ayden...
Pappa, jeg har det bra.
Jeg lover deg, jeg er over ham.
Og jeg installerer sikkerhetskameraer på restauranten,
så jeg er trygg.
Du trenger ikke bekymre deg for noe.
Hei, pappa, jeg beklager, jeg må gå.
Men jeg ringer deg tilbake, ok?
(telefonklokke)
Ok, jeg er ikke gal; det er noen som følger meg.
WHO?
Fyren som var her på åpningskvelden.
Du vet, han brøt seg inn på kontoret og huset mitt.
Origami-mannen?
Ja. Se, jeg traff ham i parken, ok?
Han sa at han kjente meg igjen, og så banket han på klokken.
Jeg tror at han vil at jeg skal vite at det var ham.
- (sukker) - Ikke se på meg slik.
Jeg vet at du tror jeg skremmer ut uten grunn, men det gjør jeg ikke.
Jeg tror ikke du skremmer ut uten grunn.
Men jeg tror du kobler ting sammen
som ikke trenger å være koblet sammen.
Ok, så du tror det er en tilfeldighet?
Klokken og bildene?
Jeg vet ikke hva jeg skal tro, Luce, jeg vet ikke.
Men jeg leste nylig
denne artikkelen om paranoide vrangforestillinger.
Ok, jeg er ikke vrangforestilling.
Og det siste jeg trenger er råd
fra et motemagasin.
Du kan gjøre narr av det alt du vil,
men det er faktisk noen ganske bra ting der inne.
Jeg synes du bør se nærmere på det.
Du vet, det skjer, folk utvikler hypervåkenhet
som en mestringsmekanisme, og ærlig talt har du all rett
å føle seg paranoid.
Som om han bokstavelig talt sporet deg,
overvåket alle samtalene dine og alle tekstene dine.
Ayden var et monster. Hvem som helst ville føle seg på kanten.
Jeg tror du gikk glipp av kallet ditt, Dr. Cosmo,
kunne vært terapeut.
Uff. Jeg foretrekker å hakke grønnsaker
enn å håndtere folks emosjonelle salat.
Ark.
Ok, vel, jeg skal ikke plage deg
med følelsesmessige salater lenger.
Hei.
Det var ikke det jeg mente.
Jeg vet. La oss bare fokusere på service.
(puster kraftig ut)
♪
Greg, kan jeg få den rosmarinen, takk?
Greg: Ja, kokk.
- Kokken, bak. - Takk skal du ha.
(mann som synger italiensk loungemusikk)
(truende musikk svulmer opp)
Megan: Hei, er du sikker på at du ikke vil at jeg skal komme over?
Lucy: Jeg ordner meg.
Megan: Greit, så vi sees i morgen?
Lucy: Ja.
Megan: Ring meg hvis du trenger noe, ok?
- Lucy: Jeg skal. - Megan: Lover du?
Lucy: Jeg skal. Jeg lover.
♪
Vet du hva? Jeg er ferdig med å løpe.
♪
Hva? Har du et problem?
(skriker dekkene)
♪
(dørlukking)
Skal du ikke være på jobb?
Lucy: Se.
Han la dette til meg på restauranten.
Jeg er ikke engang sikker på hva jeg ser på.
Det er en oppstykket mannequin i en trillebår,
som en oppstykket kropp.
Han la igjen en lapp.
Jeg mener, mannen er en psykopat, ok?
Han prøver å skremme meg av en eller annen vrien grunn,
som om det er hans eneste oppdrag i livet.
Jeg mener han følger meg overalt og så forsvinner han bare.
Jeg mener, alt er et spill for ham.
Og jeg tror det er han som har rotet med bygningen
hele denne tiden.
Ok, kjøtttyveriet i helgen
og strømbruddet forrige uke?
Du vet, Lucy, jeg bryr meg ikke om hva du sier.
Jeg skal ringe politiet.
Lucy: Nei, de kommer ikke til å gjøre noe.
Vel, jeg skal lage dem.
De kan ikke bare la denne fyren trakassere deg, Lucy.
Nei, jeg prøvde med Ayden, og de brydde seg ikke.
Greit? Jeg mener, det var ydmykende.
Vi må rapportere dette.
- (puster kraftig ut) - (telefonlinjen ringer)
Hei. Ja, jeg vil anmelde en politianmeldelse
på vegne av min venn.
Hun sier at det er denne fyren
som har fulgt henne rundt på restauranten hennes og hjemmet hennes,
og hun er bare-- hun er skremt.
Megan: Hun heter Lucy Gerhard.
Hun eier Evoo restaurant.
Flott. Takk skal du ha. (puster kraftig ut)
De sa at de kommer innom restauranten i morgen,
ta en titt rundt og still deg noen spørsmål.
Jeg skal takle dette selv.
Hørte du akkurat hva jeg sa?
Lucy, politiet skal ta seg av dette, ok?
Det er jobben deres.
Jeg er så lei av å føle meg som et offer,
og jeg skal gi denne fyren en dose av hans egen medisin.
Megan: Nei, det er du ikke!
Du er ikke! Du er ikke lege.
Du er ikke en politimann. Du er en kokk.
Du skal koke baken av deg og det er det, ok?
Jeg vil få denne fyren til å føle seg
hvordan han har fått meg til å føle hele tiden -
krenket.
Greit? Han er en trist liten mann
som må slutte å følge kvinner rundt.
Jeg mener, dette er det han vil, det er det han trives med,
ser frykt i øynene våre.
Det er sykt.
Du skremmer meg, Lucy.
Du høres litt ustabil ut akkurat nå.
- Jeg gjør dette. - Luce... Luce!
Megan: Gud!
Lucy, ikke gjør det.
(sukker)
(klikker på kameralukkeren)
♪
(puster kraftig ut)
Bordet er i ferd med å snu, Frank.
- (klikker med skralle) - (telefonen vibrerer)
(telefonen vibrerer)
Pappa: Hei. Hvordan har du det?
Hei pappa. Jeg er flink. Hvordan har du det?
Pappa: Jeg har det bra. Hvor er du?
Jeg kjøper bare litt oppussing.
Pappa: Eiendomsmegleren sa
at huset ditt var innflytningsklart.
Hva forbedrer du?
Bare det og det.
Jeg er bekymret for deg.
Ikke vær bekymret. Jeg har det bra.
Pappa: Er du sikker?
Ja jeg er sikker.
Pappa: Ok. (sukker)
Jeg elsker deg, kjære.
Greit. Jeg elsker deg også.
- Ha det. - (samtaleslutt)
Skal du seriøst late som ingenting har skjedd?
Beklager.
Det er det?
Se, han kom innom meg igjen i går kveld.
- Vente. Alvor? - Ja.
Var politiet innom om morgenen?
- Mm-hmm. - Vel, hva sa de?
Jeg mener, det vanlige.
De spurte meg hva jeg het, noen spørsmål om
hva som skjedde, og om jeg ble medisinert.
Og du fortalte dem om de parterte mannekengene?
Mm-hmm.
Har du anmeldt politiet?
Jeg gjorde.
Flink.
Flott.
Luce, se, jeg prøver bare å hjelpe.
Å, jeg vet, jeg vet. Beklager.
Jeg bare... Jeg er bare stresset.
Jeg setter pris på det.
- (sukker) - Jeg skal fullføre dette. Det er greit.
Takk.
(sukker)
Vær så god. Vil du spille spill?
La oss se hva du er laget av.
♪
(puster kraftig ut)
♪
Lucy: Du kommer ikke unna med dette!
Frank: Hva i helvete gjør du?
Hvordan liker du det, Frank?
(skriker dekkene)
♪
(skriker dekkene)
Ikke så tøft nå, er du?
(skriker dekkene)
Du rotet med feil kvinne.
(skriker dekkene)
Det er det, fortsett å løpe.
(skriker dekkene)
(motorene går rundt)
(skriker dekkene)
Du ville ha min oppmerksomhet? Vel, nå har du det.
(skriker dekkene)
Hold deg unna meg, Frank.
(sukker)
(puster tungt)
(sukker)
(dørpiper)
(piper)
- Hei. - Megan: Hei.
Når kommer vår neste gruppe?
Uh, det var vår siste rezzo før rundt ni.
– Så, vi har en liten pause. - Ok, jeg kommer straks tilbake.
Hei, kan du kjøre meg
til og fra legene tirsdag morgen?
Er alt okei?
Ja, jeg skal få en lumpektomi.
Hvorfor sa du ingenting?
Vel, du vet, du har hatt mye på hjertet i det siste,
og du vet,
det er den enkleste kreften å behandle, og de fanget den tidlig,
så det er egentlig ikke så ille som det høres ut, altså?
Ja. Jeg mener, selvfølgelig skal jeg kjøre deg.
Takk. Øh, kokk?
Greg: Ja. Takk, kokk.
(knusing av grus)
♪
(klapping)
♪
Greg: En vårsalat, kokk.
Megan: Takk, kokk.
Uff!
Ok, to blåskjell, tre calamari.
Greg: To blåskjell, tre calamari, hørt.
Og eh... blåskjell og antipasto, vær så snill, kokk.
Greg: Blåskjell, antipasto, hørt, kokk.
Greit.
(telefonlinjen ringer)
Lucy (innspilt:) Hei, det er Lucy. Legg igjen en melding.
- (piper) - Luce, hvor er du?
Ring meg tilbake så snart du kan.
Vi har to grupper som nettopp gikk inn. Takk.
Åh, kokk, hvordan er musklene mine?
- Greg: 30 sekunder, kokk. - Takk, kokk.
(puster kraftig ut)
♪
Flink bisk. Crouton, sitt.
Kruton. Sitt. Kom hit. Sitt.
God gutt. (får babysnakke)
♪
Lucy: Beklager, Megan, dette er nødvendig.
Beklager. Bak.
Hvor har du vært? Vi startet service for 30 minutter siden.
Jeg vet. Jeg dummet meg ut. Jeg mistet oversikten over tid.
Hvorfor er du så svett?
- Hei, jeg er her. - Greit.
Svingende! Håndtak!
Ok, fyr tre calamari, to gnocchi, to margarita.
Tre calamari, to gnocchi, to margarita.
Ja ja, sjef.
Ok, det er avfyrt. Service!
(klokke som ringer)
(vindkast)
♪
Lucy: Ok, la oss se...
Frank Clayborne?
"Frank og Emily Clayborne."
(puster ut vantro)
Du ga meg faktisk ditt virkelige fornavn.
Hu h. Ingen av dere ser ut til å være særlig sosiale.
"Hvor heldig er jeg som får tilbringe livet mitt med de beste,
"verdens mest dedikerte ektemann?"
Å, Emily...
Åh.
Har du lyst til å lete etter noe antikvitet, Luce?
Selvfølgelig gjør jeg det.
Jeg mener, vil du være gift med noen
hvem forfulgte andre kvinner bak ryggen din?
Hun fortjener å vite.
Kanskje hun gjør det.
Men vet du hva som skjer med årvåkne, Luce?
De dør. De blir skutt.
Greit? Du må slutte å rote med denne mannens virksomhet.
Han gjorde det til min virksomhet da han begynte å forfølge meg.
Lucy, du lar fortiden din diktere fremtiden din.
Du gjør dette for personlig.
Frank er bare en creep, ja.
Ja, han gjorde noen forferdelige ting,
og han fortjener noen måneder,
kanskje til og med noen år i søppelbøtta.
Men han har ikke kontroll over livet ditt slik Ayden har.
Frank har ingen makt over deg.
(dørklokken ringer)
Hei.
Emily: Jeg heter Emily, hvis du trenger hjelp.
De sier jo mer sand slipper unna timeglasset i livene våre,
jo klarere bør vi se gjennom det.
Er det noe spesielt du ser etter?
Lucy: Nei, jeg er bare...
surfing.
Det er en vakker butikk.
Takk skal du ha.
Um, er du eieren?
Nei egentlig ikke.
Jeg føler at jeg er det.
Jeg gjør alt rundt her... hele tiden.
Jeg kjenner følelsen.
Emily: Hva gjør du?
Jeg er matkritiker.
Egentlig?
Min mann pleide å eie en restaurant.
Lucy: Virkelig?
Ja.
Den ble kalt Olivers, men han mistet den nettopp i år.
Åh. Hvorfor det?
Han var sen med leie noen ganger,
og bygningseierne kastet ham ut.
Hvor var restauranten hans?
Emily: Det var nede på Water Street.
Han var knust.
Bygningen tilhørte faktisk faren hans.
Men så måtte han selge.
Og de nye eierne lovet å holde husleien på et minimum,
men... ja,
ting går ikke alltid som planlagt.
De solgte nylig til denne unge kokken fra ut av byen.
Han tror han kan kjøpe den tilbake, men han har ingen penger.
- Han er en drømmer. - Mm.
Han har alltid vært en drømmer.
Lucy: Hm.
Vel, er vi ikke alle?
Vel, um,
uansett, jeg burde komme i gang,
men jeg er ny i byen, så det var hyggelig å møte deg.
Jeg visste ikke at du var utenbys.
Hør, hvis du er interessert,
Jeg er med i en bokklubb.
Kanskje du har lyst til å bli med oss, bli kjent med noen av oss.
Alle er veldig hyggelige og veldig vennlige.
Vet du hva? Jeg ville elske det.
Emily: Flott.
Ok, vel, jeg vil se deg.
Ja.
Megan: Vent. Så hva er det hun sier?
Bygningen ble bygget av hans bestefar
for litt over 30 år siden.
Så fyren er ute etter hevn.
Vente. Så du tror denne fyren forfølger deg
og gjør alt dette fordi han prøver å presse deg
til å selge restauranten?
Kanskje, men det skjer ikke.
Greit? Jeg ga opp alt for dette.
- Jeg vet det. - Alt.
- Jeg vet. - (sukker)
Apropos det, jeg, eh...
ville ikke stresse deg eller noe,
men Taylor Abbott,
Jeg hørte nevnt at han skulle komme innom
en gang denne uken.
Hallo?! Hørte du meg?
Bokstavelig talt, den mest hensynsløse,
respektert matkritiker i byen kommer innom for å se oss snart,
Jeg hadde ærlig talt forventet en større reaksjon fra deg.
Ok, vet du hva?
Han kommer til å elske maten din.
Han vil bli blåst bort.
Kan jeg få en "Oui, Chef"?
Ja sir.
Ja. Oui, kokk. Biffen din er også nesten ferdig.
Flott.
♪
(det ringer på døren)
♪
Frank: Ok, Lucy, vi får se om det.
♪
Greg: Uff.
Megan: Dette begynner å komme ut av kontroll.
Luce, jeg sa til deg at dette ville skje.
(dørklokken ringer)
Emily: Hei.
Du er tilbake.
Lucy: Ja, jeg var...
Jeg tenkte på den bokklubben du nevnte
og jeg lurte på når...
eh, når neste møte var.
I morgen kveld, faktisk.
Det er veldig uformelt.
Vi er bare sammen på kjøkkenet mitt.
Det kommer bare til å være tre eller fire av oss.
Flott. Jeg vil gjerne komme.
Vel, vi vil gjerne ha deg.
Vi venter... med bjeller og fløyter på.
Lucy: Jeg er Leah, forresten.
Emily: La meg skrive ned adressen min for deg, Leah.
Flott.
Emily: Ja. Så, se.
- Lucy: Wow. - Emily: Jeg vet.
Så, dette er Frank da han var liten.
Emily: Ja. Ja, det er Frank på fem.
Er ikke det bedårende?
- Wow. - Jeg vet. Jeg vet.
Se så glade de er.
- Ja. - Jøss.
– Og det er restauranten. - Ja. Ja, det er--
det er inngangen foran der.
(Emily sukker)
Ser ut som de var veldig nærme.
Emily: Ja.
- (skravler) - Emily: Ja.
- Det ser ut som du trenger påfyll. - Ja.
Takk skal du ha.
(prat i bokklubben)
(vin skjenke)
Emily: Å, se på det der.
Kveld, damer.
Å, Leah, dette er mannen min, Frank.
Jeg er glad du endelig kan møtes.
Jeg også.
- Hei. - Hei. Leah?
Mm-hmm.
- Leah er matkritiker. - Frank: Er hun det?
- Emily: Mm-hmm. - Egentlig?
Ja.
Skal vi?
Åh. Ja.
Har du vært på den nye restauranten? Um...
Evoo.
Jeg hører at de har problemer med forsyningen.
Du vil kanskje hoppe over det.
Jeg hører at de må servere vegetariske måltider hele natten
og avvise lånetakerne som hadde reservasjoner.
Tilsynelatende gikk de bare tom for mat.
Lucy: Wow.
Ikke den beste måten å gjøre et godt førsteinntrykk på.
Ikke sant.
Notert. Takk for advarselen.
Vel, på det notatet, jeg må virkelig komme i gang.
Så snart? Men du kom akkurat hit.
Plikten kaller.
Men det var så hyggelig å møte dere alle sammen
og tusen takk for teen og kakene
og den gode samtalen.
Emily: Å.
Du er mer enn velkommen.
Og vær så snill, la oss gjøre dette igjen.
Vi bør utveksle telefonnumre eller e-post.
Ikke bekymre deg for det. Jeg kommer innom butikken.
Jeg mener, tross alt, det er ikke slik at jeg skal noe sted.
(ler) Hei.
Emily: Hei.
(gisper)
(puster tungt)
♪
Megan: Hei, er du flink, kokk?
Ja. To gnocchi, tre biffer, en margarita.
Megan: To gnocchi, tre biff, en pizza. Ja, kokk.
Greg: Ja, kokk.
Uff!
Jeg trenger to gnocchi til.
- To gnocchi, ja, kokk. - Greg: Ja, kokk.
Service. - (klokke som ringer)
Jeg tror den tallerkenen må tørkes av, kokk.
Jeg vet.
Megan: Hva er det igjen med gnocchi, kokk?
En gnocchi. Åh, to biff.
Megan: Jeg trodde du sa tre biff.
Så hvorfor er du fortsatt her?
Hørt, kokk.
- (klokken ringer) - Service!
(dørklokken ringer)
Leah, hei.
- Hei, Emily. - Hvordan har du det?
En...
Emily, jeg må fortelle deg noe.
Greit.
Det handler om mannen din.
Hva med han?
Det er egentlig ingen enkel måte å si dette på, så jeg sier det bare:
Frank forfølger meg.
(ler)
(puster kraftig inn, ler)
Hva?
Jeg beklager at jeg ler.
Hvis du virkelig blir forfulgt, er det forferdelig.
Men du må ha feil person.
Jeg har ikke feil person.
Frank ville ikke gjort noe sånt.
Det ville vært galskap.
Jeg traff ham i hundeparken
og han begynte å snakke med meg,
og han var sammen med hunden din, Crouton.
De går dit hele tiden, det gjør de alltid.
Samme natt,
Jeg så en grå cabriolet parkert utenfor jobben min
og så fulgte den meg hjem.
Greit? Dagen etter gikk jeg en joggetur og så den samme bilen,
og noen minutter senere så jeg Frank.
Så du anklager mannen min
basert på et par tilfeldigheter?
Mannen din brøt seg inn i hjemmet mitt...
og min restaurant.
- Restauranten din? - Lucy: Ja.
Jeg trodde du sa du var matkritiker.
Jeg løy.
Jeg heter ikke Leah, det er Lucy.
Jeg er kokken som kjøpte bygningen til mannen din.
Og jeg beklager at jeg løy for deg. Jeg bare--
Jeg tenkte at jeg ville...
Vil du hva?
Du ville bruke meg for å komme til ham?
Nei nei nei. Jeg tenkte bare at du burde vite det.
Se, jeg vil vite det.
Du virker som en hyggelig person;
du burde ikke være sammen med en sånn.
Jeg mener, mannen din stjal fra meg.
Han tok bilder av meg, dusinvis av bilder.
Jeg mener, han gjør alt han kan
å gjøre livet mitt til et helvete.
Jeg synes du skal dra.
Akkurat nå.
Jeg tenkte bare at du burde vite det.
Flott. Takk skal du ha.
(dørklokken ringer, døren lukkes)
(puster kraftig ut)
♪
Greit, jeg er på vei ut.
Jeg skal se deg i morgen, ja?
Om morgenen?
For operasjonen min?
Ikke sant.
Ja. Selvfølgelig.
07.00
Ja.
Greit.
Lucy: Vi sees da.
♪ Jeg kommer tilbake for mer
Frank: Hvordan var jobben i dag?
Emily: Begivenhetsløst.
Håndtere grinete kunder og prøver å beholde
stedet organisert
Hva med deg? Lykke til på jobbjakten?
Frank: Ikke ennå.
Jeg fikk noen interessante kontakter. Vi får se.
Har du fortsatt planer om å reise til foreldrenes hytte
denne helgen?
Er alt okei?
Emily?
Er alt i orden?
(telefonlinjen ringer)
(telefonklokke)
Pappa: Hei. Får du ikke sove?
Nei. Kunne brukt noe selskap.
Husk den sommeren som vi tilbrakte på hytta
på åtteårsdagen din?
Du fikk ikke sove i det hele tatt den uken.
Lucy: På grunn av skapmonstrene.
(ler) Ja. Og husker du hva du gjorde?
Nei Fortell meg.
Pappa: Du hadde på deg et par av bestemorens håndstrikkede sokker
på hendene dine,
og du kalte dem superhelthanskene dine,
og du erklærte krig mot de skapmonstrene.
Men så bestemte du deg for å ta saken i egne hender.
Du hadde din egen strategi.
Du utførte en superheltedans, og så,
du begynte din superhelt-monster-bli-borte-sang.
Vet du hva som skjer når du begynner å synge?
Jeg skremmer bort alle.
Pappa: Til og med monstrene.
Frank: Emily...
Emily, hun lyver.
Hei, pappa, jeg må gå.
Emily: Jeg gikk gjennom telefonen din, Frank.
Jeg ringer deg tilbake.
Emily: Jeg så alt.
Du er besatt av henne og den restauranten.
Du trenger hjelp.
Frank: Alt jeg gjør er for oss, Emily,
for å få den restauranten tilbake.
Emily: Det er ikke din restaurant lenger, Frank.
Bare la det være. Gå videre.
Frank: Emily, ikke gjør det!
Ikke gjør dette, vær så snill!
- Lucy! - (starter motor)
Frank: Kom tilbake hit!
(bil kjører unna)
(gisper)
(gisper) Å, nei! Nei!
(bildøren lukkes)
(banker)
Megan? (banker)
Megan, det er meg!
Meg, jeg... se, jeg vet jeg rotet til!
Kom igjen, åpne opp! (banker)
Hvordan gikk operasjonen?
Fint.
Se, jeg vet ikke hva som skjedde.
Jeg sov gjennom alarmen min.
Jeg trodde noe skjedde med deg, Luce.
Jeg fikk ikke så mye søvn. Jeg vet ikke hva som skjedde.
- Beklager. - Jeg kjenner deg ikke igjen.
Du møter sent på jobb. Du forvirrer billetter.
Du pletter ikke som du burde.
Og du er ikke her for vennen din når hun trenger deg?
Ja jeg vet. Du har rett.
Jeg er ferdig.
Ikke sant.
- Jeg skal hvile litt. – Vel, trenger du noe?
Nei, jeg har det bra. Takk.
(dørlukking)
(Hunder som bjeffer på avstand)
Frank: Emily er borte.
Vi vil kalle det prisen på stalking
sterke, hardhodede kvinner.
Jeg har ikke gjort deg noe.
Du tvang meg til å leve i frykt.
Frank: Du tok alt fra meg -
min hensikt,
og nå min kone!
Hold deg unna meg.
(peser)
Hjelp! Noen som hjelper!
Hjelp!
(peser)
♪
Lucy: Hva mener du med at han har et solid alibi?
Jeg mener, hvordan er det i det hele tatt mulig?
Vi har flere vitner
hevdet at han var i hundeparken med hunden sin.
Det er ikke mulig.
Så dine vitner lyver,
eller du lyver.
Beklager. Du anklager meg for å lyve for deg?
Jeg tror du tester meg.
Så ja. Jeg tror du lyver.
Faktisk vet jeg at du lyver.
Mr. Clayborne hevder
at du faktisk er den som forfølger ham.
Han har bilder av bilen din utenfor huset hans.
Og jeg har overvåkingsopptak av kjøretøyet hans
utenfor arbeidet mitt ved flere anledninger.
Så betyr det ingenting for deg?
Han hevder at han dro dit
etter at du begynte å forfølge ham.
Og, eh, apropos overvåkingsopptak,
dro du til konas arbeidsplass?
Den antikvitetsbutikken ved havnen?
(hånende)
Det hele skjedde etter at han begynte å følge meg rundt.
Er jeg den mistenkte nå?
Så, hva skjer videre?
Hold deg unna Frank Clayborne og hans kone,
og han vil holde seg unna deg.
Han kommer til å komme etter meg igjen.
Vi er bare en telefonsamtale unna.
Greit. Hør på. Vi har Taylor Abbott som kommer inn,
og som dere alle vet, er han ikke en som skjærer ordene.
Hans anmeldelse kan gjøre eller knekke oss,
så la oss ta hensyn til detaljer.
Vi har dette.
(bestikk klirrende)
(Italiensk popmusikk spilles i bakgrunnen)
- (klokkering) - Service?
Dette er for bord en. Vår VIP.
(ringer bjelle)
Hender.
(sukker)
Uff.
- Uff. - (bestikk klaprende)
Greg: Er du ok, kokk?
Kokken, jeg beklager. Jeg får en...
Greit.
Ayden er her.
Hvordan fant han deg i det hele tatt? Greit. Jeg skal spørre ham.
Nei nei nei. Ikke gjør det. Jeg skal snakke med ham.
Han kommer til å tro at han har makt over meg.
Og si hva?
Lys, lys--
(sukker)
(ler)
- Hva gjør du her? - Ayden: Lucy?
Hva gjør du her? Er dette din restaurant?
Slutt å tull. Hvorfor er du her?
Å, fordi jeg mottok en invitasjon i posten,
som alle andre, antar jeg, fra eieren.
Greit. Du må dra.
- Egentlig? - Ja virkelig.
- Luce-- - Ikke rør meg!
- Huff. - (glass knuser)
Megan: Å, sir, jeg er så lei meg.
Hva skal du gjøre, Lucy?
- Og kom deg ut herfra! - Eller hva, Lucy?
- Du vil ikke finne ut av det. - Lucy, Lucy.
Kom deg ut herfra, Lucy. Herr? Du må sitte.
Ikke fortell meg hva jeg skal gjøre, og kontroller henne.
Beklager.
Det er vilt.
(puster inn og ut kraftig)
- Hei. Går det bra? - Ja.
Jeg trenger bare et minutt.
(puster inn og ut)
(puster kraftig ut)
(puster inn og ut)
♪
(tape rasper)
(sukker)
♪
Lucy (stemme ekko): Jeg er så syk og sliten
å føle seg som et offer.
Jeg skal takle dette selv.
Megan (stemme ekko): Du er ikke en lege.
Du er ikke en politimann. Du er en kokk.
Frank har ingen makt over deg.
Ayden var et monster.
Han sporet deg bokstavelig talt,
overvåket alle samtalene dine og alle tekstene dine.
Han har ikke kontroll over livet ditt
som Ayden gjør.
Pappa (stemme ekko): Men så bestemte du deg for å ta saken
i egne hender.
Du hadde din egen strategi.
Du utførte en superheltedans, og så,
du begynte din superhelt
monster-være-borte sang.
Du vet hva som skjer når du begynner å synge.
Lucy (stemme ekko): Jeg skremmer bort alle.
Pappa (stemme ekko): Til og med monstrene.
(telefonen ringer)
Hei.
Megan: Klikk på linken jeg nettopp sendte deg.
Reporter: Ayden Johnson, en vellykket restauranteier
fra Pearl Mountain,
ble funnet død nær Water Street i natt
med flere stikk i brystet.
Politiet vil foreløpig ikke gå ut med flere detaljer.
(telefonen ringer)
(sukker)
Hallo?
Hei. Det er detektiv Sharma som ringer.
Ja. Er du i stand til å komme tilbake til stasjonen igjen?
Vi må ha et ord med deg.
Ja.
Jeg kommer snart.
(puster dypt)
Sharma: Hvor var du i går kveld
mellom 01:00 og 03:00?
Handler dette om Ayden?
Bare svar på spørsmålene, ok?
Som jeg forklarte,
du kan ha en advokat til stede, hvis du vil.
Jeg har ingenting å skjule.
Detektiv: Så er det bare å svare på spørsmålene.
Hvor var du i går kveld
mellom 01:00 og 03:00?
Jeg fikk ikke sove.
Jeg var redd Frank skulle bryte seg inn i hjemmet mitt igjen.
Så jeg gikk en tur.
Husker du hva klokken var?
Rundt 02:00
Se.
Frank fikk Ayden til å komme til restauranten min.
Greit? Han sendte ham en personlig invitasjon,
fra eieren,
å komme til restauranten min og skape kaos.
Beklager. Jeg følger ikke med.
Hvorfor skulle Aydens tilstedeværelse skape kaos?
På grunn av mitt tidligere voldelige forhold til ham.
Detektiv: Hmm.
Hva gjorde du da du dro klokken 02:00?
Hvor gikk du?
Lucy: Jeg har nettopp kjørt rundt.
Jeg følte meg tryggere i bilen min, beveget meg rundt,
heller enn å vente i mitt hjem som en sittende and.
Fordi du tror Frank vet hvor du bor?
Jeg vet at han vet hvor jeg bor.
Som jeg sa i min politirapport,
som du tydeligvis ikke har lest,
Frank har vært inne i hjemmet mitt
Han har stjålet klokken til mamma, og han forfølger meg
hver eneste dag.
Detektiv: Mm-hmm.
Kan noen bekrefte hvor du var?
Nei. Jeg var alene.
Når var siste gang du så Ayden?
(sukker)
Det var i går kveld, før skiftet mitt tok slutt.
9:30, 22:00
Og du så ham ikke i det hele tatt etter det?
Nei.
Vi har noen vitner på restauranten din
hvem så deg true ham.
Jeg var opprørt og jeg var redd,
og jeg ville at han skulle gå.
Vi fant drapsvåpenet på stedet.
Kjenner du det igjen?
Jeg tror jeg vil snakke med advokaten min.
Detektiv: Ja.
Det er nok en god idé.
Jeg gjorde ikke dette. Frank gjorde dette.
Han fikk Ayden til å komme til restauranten min,
og så drepte han ham, og nå prøver han å ramme meg.
Ikke sant.
(ringer bjelle)
Hendene, vær så snill.
Lucy: Bak.
Hva gjør du?
Hva mener du? Jeg ekspederer.
Sist jeg sjekket, var dette fortsatt min restaurant.
Ja sir.
(dramatisk musikk spilles)
♪
- (roper) - (gryntende)
Stoppe!
(stønner)
(sukker)
Ja. Vennen min er faktisk, eh--
(sirene venter)
Å, Megan! Er du ok?
Åh. Så du ham?
Var det ham?
Å, jeg skal drepe ham.
Nei det er du ikke.
Det du skal gjøre er å gå hjem,
lås deg inne og ring politiet
hvis du hører noe mistenkelig.
Megan, jeg er så lei meg. Alt dette er min feil.
Ja.
Det er.
Jeg fortalte deg at dette var farlig, Lucy,
og du hørte ikke på meg.
jeg-- (ler)
Jeg blir med deg til sykehuset.
Vet du hva? Ikke engang bry deg, ok?
Bare ta vare på deg selv, Luce.
Få disse sprø ideene ut av hodet ditt.
- Kom deg unna, vær så snill. - Megan--
- Jeg kan ikke... Stoppe. - Megan!
♪
Hei pappa.
Pappa: Luce?
Ayden er død.
Pappa: Hva? Hva skjedde?
Jeg vet ikke. Men de tror jeg hadde noe med det å gjøre.
- Pappa: Hvorfor? - Å, jeg vet ikke.
Pappa: Se. Vi skal skaffe deg en god advokat.
Men ikke si et ord til noen, ok?
(stammer) Pappa, jeg drepte ham ikke.
Pappa: Selvfølgelig ikke.
Se. Jeg tror jeg kan ha sagt noe
som jeg ikke skulle ha sagt.
Jeg får et fly i morgen tidlig.
Nei nei nei. Ikke gjør det.
Se. Jeg må bare takle dette selv.
Jeg skal oppdatere deg hele veien.
- Pappa: Er du sikker? - Ja.
Men jeg elsker deg. Jeg snakker med deg snart.
- Elsker deg også, kjære. - Ha det.
(sukker)
(telefonlinjen ringer)
Lucy: Hei, Meg? Det er meg.
Jeg håper du har det bra.
Jeg har spilt av alt i hodet mitt,
Jeg burde vært sterkere og modigere med Ayden,
og nå med Frank.
Jeg hater meg selv for å være så svak,
for at de lot dem kontrollere meg så lenge.
Jeg kan ikke la ham fortsette å ha makt over meg.
Jeg må ta et standpunkt
og slå tilbake.
Jeg vet at det som skjedde med deg er på grunn av meg,
fordi jeg dro deg inn i dette rotet.
Jeg kan ikke engang begynne å uttrykke hvor lei meg.
Jeg burde ha lyttet til advarslene dine
og dine bønner for meg om å holde meg unna, men Meg,
tro når jeg sier at dette slutter nå.
I morgen er alt over.
Jeg har en plan,
og jeg vil ikke hvile før han betaler for det han har gjort.
For å såre deg,
og for å gjøre dette mot meg.
Kom igjen, Frank.
♪
Her går vi.
♪
(puster kraftig ut)
(motoren går rundt)
Det er det. Fortsett å følge meg.
(motoren går rundt)
(dekkene skriker)
♪
(dekkene skriker)
Kom igjen. Kom igjen.
(bremsene skriker)
(peser)
Du kan ikke løpe lenger, Lucy.
Lucy: Jeg vil ikke løpe.
Greit?
Se. Vil du ha tilbake restauranten din?
Ta det.
Det er ditt.
Å, skal du bare gi den tilbake til meg?
Lucy: Hva vil du fra meg?
Jeg vil få det til å se ut som om det var deg.
Som om skyldfølelsen spiste deg levende.
Hvorfor drepte du Ayden?
Fordi du gjorde det klart at du hatet ham.
Du fortalte alle hvordan han tente på deg
og kontrollerer deg.
Du hadde det beste mulige motivet for å drepe ham...
...og alle vet det.
Kokkene og servitørene som jobber på restauranten hans,
dine venner...
...faren din som bor i Jersey.
Hvordan vet du alt dette?
Jeg vet alt om deg.
Jeg har så mange minner om å hjelpe faren min
på dette kjøkkenet,
og tok over når han gikk bort.
Dette stedet vil alltid tilhøre meg.
Kan være...
...vi bør samarbeide.
Du kan hjelpe meg med å drive dette stedet.
Vi ville utgjøre et veldig godt lag.
Du tror jeg er verdens største idiot.
Nei.
Nei, ikke en idiot.
Bare en psykopat.
- (rope) - (gryteklatring)
Lucy: Hvorfor gjør du dette?
Du har allerede innrammet meg. Jeg kommer til å miste alt.
Hvorfor ikke bare la meg være i fred?
Fordi du ødela livet mitt!
Lucy: Jeg beklager. Jeg er virkelig.
Det er for sent for det.
Selv om jeg skulle selge bygningen din,
du kan ikke kjøpe den tilbake.
Du har ingen penger.
Din kone fortalte meg det.
Det var en feil.
Du skulle aldri ha satt din fot i butikken hennes eller i huset mitt.
Lucy: Du kommer ikke unna med dette.
Jeg skal ikke i fengsel heller.
Lucy: Frank, jeg har kameraer overalt.
Greit? De er godt gjemt, men de er overalt.
Det betyr at jeg har din tilståelse på skyen,
og du kan ikke bli kvitt det.
Bare legg ned kniven og overgi deg selv.
Sikkerhetskameraer tar ikke opp lyd.
Ikke med mindre du spesifikt forteller sikkerhetsfolkene dine
at du trenger lyd.
(gryntende)
(hoster)
Hvor skal du, Lucy?
Jeg kommer til å nyte å drepe deg.
Jeg er virkelig.
(telefonen vibrerer)
(roper)
(gryntende)
(skriker)
(roper)
(gryntende)
Lucy!
Lucy, åpne døren!
911. Hva er din nødsituasjon?
Jeg har akkurat tatt Ayden Johnsons morder.
Han er i fryseren min, i live.
Mitt navn er Lucy Gerhard.
Jeg er kokk og eier av Evoo på Water Street.
Vær så snill.
(puster dypt)
♪
(politiradioer skravler)
Her er kortet mitt. Gi oss et rop om du trenger noe.
- Jeg vil. Takk skal du ha. - Ser deg.
♪
- Rett bak deg, kokk. - Mm-hmm.
Åh.
Å, det ser bra ut, kokk.
- Jeg vet. - Wow. Det er utrolig.
Ah. Hvor er den blyanten?
Her.
Hold det virkelig rett.
Dette er Megans signaturrett.
Tabell seks.
(puster kraftig ut)
- Godt jobbet. - Takk, kjære.
Greit.
(skravler)
♪