Dona: Ai estimat,
Home: Fora de la vorera.
Et demano perdó?
Veus que estic parlant amb algú?
No t'entenc.
Frank: Anar a un hospital que porta italians!
Vinga,
El petit Dago brut, anem-hi! Fora!
Policia 1: On és el teu pare? Tens alguna altra família?
Policia 2: Johnny, no perdis el temps...
aquests micos no entenen res.
Dos dies i està al Camp del Potter.
Nova York.
I a partir d'ara, germanes meves, parlem anglès.
Ens rebrà al port un capellà anomenat Morelli.
Ja no pot gestionar el seu orfenat a Five Points,
així ens en prendrem possessió,
i donar als nens abandonats l'amor que tant necessiten.
Si hem de construir un imperi d'esperança,
les meves germanes,
sembla que primer hem de conquerir Nova York.
I així comencem.
Hem esperat prou.
Disculpeu, quant a cinc punts?
No aneu a Five Points a aquesta hora.
Si us plau, senyor. No ho sabem...
Ho sento.
Obre els ulls.
Veure-ho tot.
Aquest és a qui hem vingut a servir.
Ei!
Francesca Cabrini.
Benvinguts a Amèrica.
Home 1: Brut de seguida,
-Només segueixen arribant.
- Hauríem d'enviar-los tots de tornada.
A qui mires, conillet d'índies?
Home 2: Vinga. Som-hi.
Bisbe: Si dius que hi ha un problema italià,
-Llavors sí, n'hi ha.
-Una bastant gran!
-Ara, jo... No és segur --
ni per tu, ni per als teus pupilos.
Ara, ho sento molt
que vas navegar per l'Atlàntic per escoltar-ho,
però aquesta és la meva carta en breu.
Cabrini: Llavors ho prenc com un gran senyal,
No el vaig rebre.
Perquè em quedo.
Ah.
Bé, eh...
Bisbe: Vaig prendre la meva decisió,
així que em temo que no hi ha més remei
però perquè pugis a un vaixell i tornis a casa.
Ara, el meu despatx
estarà encantat d'ajudar-vos
en organitzar un vaixell de vapor, si això podria...
Cabrini: Em va enviar aquí el Papa.
No voldria decebre'l.
Hmm.
Per descomptat, estic encantat que el Papa us desitgi el millor.
Però si us plau, sàpigues que Ell em dóna poder
per prendre decisions per a l'arxidiòcesi
totalment com em sembla convenient.
Així que si voleu romandre a Nova York
és només perquè ho permeto.
Això està clar?
Bé...
Això hauria d'estar bé.
Concetta: Mira, mare.
Aquest.
Però això també és bo i costa menys.
Estalviarem en altres coses.
Els nostres fills es mereixen el millor.
Ho notaran.
Els meus pulmons estan molt compromesos.
Ho sé.
Com ho dius?
Símptomes posttuberculars...
Podem parlar anglès, doctor Murphy.
Necessito la pràctica.
Tens la sort d'haver estat aquí aquesta nit.
Només faig voluntariat en ocasions.
Dr. Murphy: Suposo que coneixeu el vostre pronòstic.
Em temo que no és alegre.
Els metges em diuen cinc anys.
Segons la meva experiència... dos,
potser tres.
-Cinc seria un miracle.
En aquest cas,
Hauria de posar-me a treballar.
-Això és si descanses, mare.
Si tens un altre episodi com aquest...
podria ben dir el final.
Concetta: Ella és aquí.
No et preocupis per mi.
Hi haurà un temps...
Hi haurà un moment en què estic fora.
Per això has d'aprendre
per afrontar les teves pors,
per no només continuar
sinó per liderar.
I per demostrar
pots fer totes les coses,
totes les coses en Aquell que ens enforteix.
Tant si estic aquí com si no.
Aquest és un lloc preciós per viure.
Ara l'hem d'omplir de nens.
Enzo, Paolo...
Aneu amb compte, mare, o aquest lloc et menjarà viu.
I quant de temps portes a Amèrica?
Unes setmanes.
Jenkins: Aleshores, suposo que pots disculpar-te
per no saber que la ciutat de Nova York
no es dedica a donar ajuda
a gent de...
...la persuasió llatina.
Per descomptat, et desitjo el millor en tots els teus...
És això
decisió de l'alcalde
o és teu?
Perdona'm?
Preferiria parlar-ne amb l'alcalde.
si no t'importa.
Bisbe: L'arxidiòcesi simplement no us ho permet
per demanar fons a l'Ajuntament.
Perquè sóc italià?
De fet, l'arxidiòcesi ha treballat molts anys,
per guanyar-se el suport dels més alts esglaons d'aquesta ciutat.
Això no ho posaré en risc.
Necessito la teva ajuda.
Necessito un orfenat amb més espai,
on els meus fills poden ser nens,
i no m'he de preocupar
que un proxeneta els donarà un cop a la cara.
Tot bé.
Això és tot el que puc fer.
Aportació anual.
Això hauria d'ajudar una mica.
Però permeteu-me que m'aclareixi,
Vostè
no han de demanar diners a cap institució nord-americana...
o qualsevol individu nord-americà per a això.
No faré que et demanis el teu camí
a través de l'Upper West Side.
Només heu de sol·licitar als italians.
Tu m'ho demanes
finançar les necessitats dels italians empobrits...
totalment d'italians empobrits.
Et dono una ordre, mare.
El problema és que he d'escriure articles que la gent llegeix.
La gent ho sap
que a Amèrica, la nació més gran de la terra,
les rates ho tenen millor que els nens de Five Points?
Ho dubto sincerament.
Llavors tu clar...
no he estat a Five Points.
Vittoria, si fossis tan amable
com per aconseguir el barret del senyor Calloway.
"Fins i tot les rates ho tenen millor". De Theodore Calloway.
Durant els darrers mesos,
un grup de monges d'ulls foscos,
dirigit per una dona fràgil anomenada Cabrini,
s'han corregut el risc d'entrar
determinats llocs prohibits
on ni la policia s'atreveix a entrar.
A cada nen,
Cabrini fa una promesa,
"Aviat tindrem un llit".
Aquests nens tornaran a casa amb nosaltres aquesta nit.
Aprenen en anglès,
perquè puguin ser ciutadans nord-americans,
grans,
orgullós de la terra on viuen ara.
... sempre estarà protegit pel govern.
I canten en italià,
perquè puguin estar orgullosos de la terra d'on provenen.
Ella impregna aquests nàufrags
amb una dignitat que els seus pares mai van conèixer.
Perquè ella creu les ferides que porten aquests nens
només es pot curar amb l'amor,
i a través d'una educació del cor.
Pren el cas
de la petita desfeta
el cos va ser trobat al carrer
per un dels orfes de Cabrini.
Ningú va fer un pas endavant com a família de la noia,
així que Cabrini i els seus fills la van reclamar com a pròpia.
Benvolgut lector,
Nova York es construeix sobre els morts.
Els seus poderosos rails,
els seus túnels...
els seus carrers brillants,
tots estan situats sobre un llit d'os d'immigrant.
Aquest os no és també el nostre?
No hem arribat tots com a immigrants?
No els devem a aquests nens, als nostres fills?
--una vida millor que la d'una rata?
Benvolgut lector,
Quin tipus de Nova York volem?
La imaginada per l'Ajuntament,
on l'italià no té veu,
en quarantena als barris marginals?
O volem la Nova York que imagina Cabrini...
on l'italià és el nostre igual en dignitat,
i els seus fills tenen l'oportunitat de viure?
Cabrini: Aquí.
Concetta: Oh, però l'arquebisbe no va dir...
L'arquebisbe ens va ordenar que no demanéssim aquí.
Cabrini: Així que no ho farem.
Viurem aquí en canvi.
Així que ella no necessitava el teu permís.
No és exactament com funciona ella.
Així que deixes que una dona t'empenyi,
una dona italiana.
-- És així com dirigeixes la teva Església?
Tinc tot l'Upper West Side
baixant per la meva gola.
Miren per la finestra,
i què veuen?
Una onada de brutícia de pell marró
desfilant pel seu carrer,
amb una monja
com el seu flautista.
Però no t'equivoquis,
no es tracta d'un barri.
Això és sobre Nova York.
Es tracta del tipus de Nova York que volem.
Sobre la nostra Nova York.
Un far de prosperitat.
En algun lloc, d'alguna manera,
s'ha de traçar una línia.
Doncs jo sóc pastor, senyor alcalde.
I, potser inconvenient,
els italians són entre el meu ramat.
I la gent de Crown Heights
i Corcoran's Roost,
no són entre el teu ramat?
No seria una vergonya
si s'aconseguissin uns quants permisos entre tota aquella bona gent
i les noves esglésies que es mereixen?
I tots aquests nens irlandesos
sobre les seves subvencions municipals,
les meves subvencions
—En deixarem alguns
'és' inflat aquí
interposar-se en tot això?
Un pastor com tu,
un bon pastor...
sap on pertanyen les seves ovelles.
De baix a dalt, Senyoria.
Oh vinga ara...
ets un bon irlandès, de fons.
Inspector Hennessy, Departament d'Habitatge.
Concetta: Potser et puc ensenyar les aules, inspector...
Bé...
Felicitats,
has trencat 14 codis de ciutat
i va farcir 71 nens
en un espai adequat per a 20.
Als italians els agrada estar a prop.
És insalubre.
Llavors segur que li agradaria inspeccionar
els cellers on vivien.
El que m'agradaria que fessis és mantenir el teu crim
i la teva brutícia fora d'aquest barri.
Quin crim?
Teniu set dies per fer totes les modificacions
i pagueu totes les multes o us desallotjaran de seguida.
En aquell moment,
pots tornar a cinc punts,
empaquetar-los allà dins com arengades en un barril.
Has actuat en desobediència directa, mare.
Em van ordenar que no sol·licités americans,
i jo no.
Amèrica va venir a mi.
Oh, això és intel·ligent.
Però t'has desviat a les aigües
que són massa profunds per a tu.
Potser podríeu tornar a córrer als diaris,
potser podríeu recaptar prou per pagar les multes,
però l'alcalde trobarà la manera de treure't
-- si ha de tenir la seva planta de rumorosos
un cadàver al teu pati, et farà sortir
-- i els vostres fills tornaran a la deixalleria.
Ara, no vull veure això més que tu.
Per tant, tinc una proposta.
Els jesuïtes posseeixen una propietat just al nord d'aquí,
un del qual estarien disposats a separar-se amb un descompte,
però només per la causa correcta.
Hi ha quinze hectàrees,
vistes a l'Hudson i espai per jugar.
Ja saps que no em podria permetre això.
Quant et pots permetre?
Has vingut a burlar-te de mi...?
Deixa'm preguntar d'aquesta manera
-- Quant teniu ara al vostre compte bancari?
Nou-cents setze dòlars i dotze cèntims.
Majoritàriament cèntims.
Diguem-ne mil,
Jo faré la diferència.
I els jesuïtes, acceptaran, però...
la propietat té un cert...
Bé, és un repte.
Llavors, què tal si només discutim
que mentre hi som, oi?
Hmm?
Bé...?
Seré enterrat aquí.
Et puc trobar al carruatge?
Bisbe: Sí, aquests són els pous.
Com he dit, hi ha un repte.
Cabrini: No hi ha aigua? Cap en absolut?
Els jesuïtes van gastar molts diners buscant.
Però tenien 300 homes.
Massa per suportar sense un pou.
Si mantens els teus números baixos,
potser pots trobar una manera.
Els jesuïtes van fracassar.
Això no vol dir que ho farem.
Cabrini: Els jesuïtes van excavar aquí,
i al costat sud.
Així que començarem pel nord.
Cavaven cada quinze metres,
haurem de cavar cada deu metres.
Umilia, estableix dos torns,
i fes el teu camí cap al sud.
Els nens més grans també poden ajudar
quan estan lliures de classe.
Mentrestant, farem que el riu ens funcioni.
Vols unir-te a mi?
Mantingueu-ho bé.
Mare!
Necessito algú per anar al mont Carmel.
Ara! Digues-los que necessito morfina i cloroform!
I els metges!
Concetta.
Concetta: Puc pagar, si us plau.
Infermera: No som una botiga de subministraments.
Però necessitem ajuda!
Ho sento. No podem ajudar.
Necessitem metges! Si us plau!
La gent es mor!
Dr Murphy: L'explosió va empènyer Morelli per sobre de la vora.
Pel que puc dir,
l'hospital està en fallida.
Té previst tancar-lo, tornar a Itàlia.
Però necessiten aquest hospital.
Encara que només sigui un lloc per morir.
Més o menys per això he vingut.
Sé que és una bogeria fins i tot pensar-hi...
però si algú podria fer-ho...
seria tu.
Vivim cub per cubell, doctor Murphy.
No podria acceptar un hospital.
Aquí hi ha la veritat freda i dura.
Si això hagués estat l'Hospital Mt. Carmel,
Enzo estaria viu.
Com ho farien molts d'aquests homes.
El meu dinar comença en una hora i cinquanta-tres minuts,
no hi ha prou temps per enumerar tots els motius
aquest banc mai farà un préstec a ningú que miri,
fa olor, camina o parla com tu.
Si em demanes permís,
No t'aturaré.
Si em demanes consell,
Crec que estàs bordant boig.
Per què fins i tot considerar-ho?
Perquè va morir gent que no hauria de tenir.
Com podem dormir sabent això?
Necessito finançament.
Dels americans!
No.
Puc ajudar-te?
Estic aquí per veure el senyor DiSalvo.
Ho sento, però senyor DiSalvo
no accepta convidats no convidats.
Segur que no li importarà!
Als nord-americans, el gran Verdi, Puccini,
Miquel Àngel, DaVinci,
són una cosa.
Els homes excavant túnels,
morir sense metge,
aquests homes són uns altres.
Pobres homes,
de Sicília,
com eres tu.
Hem de demostrar als Estats Units que tots som persones dignes.
Com realment som.
Però tinc por
No participaré en la teva aventura.
Ara, si em disculpeu
ja és hora d'anar a l'òpera.
Es tracta d'ajudar la teva gent...
Mai he arribat tard al teatre
i avui no serà el primer.
Però heu d'entendre, aquest no és un problema que només pugueu...
No, no, no.
-- has d'entendre.
Mai participaré en cap programa
això implica... l'església.
Mostra-la.
Jordi al vespre.
Cabrini: Dr. Murphy. - Sí.
Puc tenir un moment?
Ningú invertirà en un hospital fallit,
en un edifici infestat de rates que abans va ser un prostíbul.
Però podríem trobar un hospital com aquest, un gran.
Com començaríem?
Necessitarem un edifici real
amb una junta directiva formada per homes d'influència,
que també són fills d'immigrants
-- Irlandès, polonès, jueu.
Em pots presentar a aquests homes?
- El meu pare va venir aquí des d'Irlanda per treballar els rails.
mà d'obra barata,
d'un sol ús,...
igual que els italians en aquella estació de bombeig.
Suposo que qualsevol persona que va venir aquí en un vaixell, qualsevol persona,
Els dec una mà.
Igual que la mare Cabrini.
Quan vaig baixar del vaixell,
senyors, no fa tant,
Vaig haver d'aprendre paraules que no estaven al meu diccionari.
hi ha porc de Guinea
Paraules dites amb tant menyspreu, tant odi,
que tallen com un ganivet.
Quan els teus pares van venir aquí per primera vegada
no havien d'aprendre també paraules
com Kike, Mick, Polack?
I encara ara,
en aquest bonic barri...
encara no ho sents
Aquells noms xiuxiuejats a la teva esquena?
Et demano que prenguis aquests noms i els converteixis en un hospital.
Proposo la compra d'aquesta propietat
i renovant-lo per a 400 llits,
amb serveis prou bons per atraure els rics.
Les quotes que guanyem aquí,
fem servir per finançar les necessitats
de l'immigrant sense res.
Qui també serà tractat pels millors metges,
perquè Amèrica aprengui
som més que Kike i Polack i carn de carnisseria.
Però ni tan sols tens els fons
per mantenir l'hospital a Five Points.
Comença la missió i els mitjans vindran.
Aquesta missió comença aquesta nit,
en aquesta habitació,
amb vosaltres, senyors...
o no comença gens.
Senyors, us heu conegut tots?
Gràcies per ser aquí.
Com pots veure...
...pediatria.
Dr. Murphy: ...i si Abrams fa una promesa
No veig cap motiu perquè els seus companys
no seguiria el mateix.
No afectarà el total, però...
és un començament.
Dr. Murphy...
mireu si podeu afegir un altre zero a la seva promesa.
Aquí n'hi ha 200.
I amb les promeses que van arribar aquesta setmana,
és... 617-
Oh no! Si us plau, no em posis a la presó. Si us plau!
No, sense presó! Necessiten que netegis els seus lavabos.
Home 1: Treus diners a un nen?!
Policia: És hora de netejar el parc!
Surt, Dagos!
Vés Vés!
Estàs detingut.
Jenkins: Bé,
en nom de l'alcalde,
Et prometo que aquesta serà l'última vegada que Nova York ho farà
veure un festival italià.
Les multes, incloses les que van assistir a la vostra detenció,
ascendeix a 3.111 dòlars,
que passa a ser exactament la quantitat que vam recollir.
És el teu dia de sort.
Necessito parlar amb l'alcalde.
Jenkins: Oh, tu?
Cabrini: Aquests diners són dels pobres!
Parlaré amb l'alcalde, senyor!
Qui dimonis et penses que ets?
Sóc una dona!
I jo sóc italià!
I ja he acabat amb homes petits com tu!
Amb un cor de la mida d'un cacauet!
Jenkins: Oficial Rentschler!
Massa cec per entendre la veritat!
Per saber que tots som éssers humans!
Tots som iguals!
Fills de Déu!
I ens acomiadeu pel vostre compte i risc!
Jenkins: oficial,
si us plau, acompanya aquesta Guinea
tornar a Five Points on pertany.
Cabrini: Puc caminar jo mateix!
Bisbe: T'he avisat!
Però vas quedar encegat per l'ambició!
Ambició nua!
Vas triar desobeir-me
i ara les teves accions
s'han convertit en el problema de l'arxidiòcesi,
i les ànimes sota la meva cura!
No m'has deixat cap opció
sinó per informar-vos que les vostres institucions
han de ser dissolts,
i tu i les teves germanes tornes a Itàlia.
t'asseguro
que l'arxidiòcesi
gestionarà els teus barris adequadament.
Et refereixes als meus fills.
La teva missió s'ha acabat, mare.
La meva missió amb prou feines ha començat.
Mare Cabrini-
Em demaneu que destrueixi les meves cases
i tornar a Itàlia com un criminal.
T'han detingut, oi?
Aquest problema estarà amb nosaltres d'aquí a cent anys.
No té sentit treballar tu mateix
a mort intentant canviar-ho.
Algunes coses mai canvien.
Perdona'm si no tinc la força per pensar com tu.
Bé, malgrat això, els italians
he sobreviscut sense tu,
i d'alguna manera ho continuaran fent.
Heu de marxar de Nova York i no tornareu mai.
Aquesta és una ordre d'obediència.
Cabrini: És una ordre d'obediència, i s'ha de complir.
Corrigan ens va donar 30 dies,
Tinc la intenció d'utilitzar-los.
En la meva absència, Concetta gestionarà totes les operacions de Nova York.
Fins que no sentim el contrari,
continuarem la feina que hem començat.
Com diu la mare, tenim molt de temps per descansar al cel.
Així doncs, tornem a la feina.
Som supervivents...
no som?
Nosaltres som.
Em portaries amb tu?
Som atrevits,
o ens morim.
Bisbe: Mare Cabrini!
Cabrini: Senyoria.
Quin honor que vinguessis a saludar-nos.
Puc?
No gràcies. Puc gestionar.
germana.
Bisbe: Quan era nen,
-M'asseuria en un saló
-amb el meu pare i els seus companys.
-Tots ells frescos d'Irlanda, tots ells analfabets.
I
quan el whisky va colpejar al meu pare,
em fixaria
amb els seus ulls blaus i dir:
"Escolta'm, noi Mikey,
la nostra generació
està excavant tot el sagnant túnel des de l'antiga presa de Croton.
Així, nois, podeu beure aigua fresca de l'aixeta.
I no ho oblidis.”
Bé, mai ho vaig oblidar.
Si us plau, no penseu que no ho entenc.
O que no ho faig en algun nivell
admira el que estàs fent.
Però si us plau, saps, mare,
que has copejat el niu de la vespa.
I ni jo ni el Papa
et pot protegir del que pugui venir.
Bon dia, senyor Merton.
Francesca Cabrini.
Comencem?
Per descomptat, la meitat dels treballadors han de ser italians.
italià? No no No. Ho sento, germana.
Vam construir Roma, estic segur que podem construir un hospital.
Tinc por-
No és negociable.
I tots els treballadors, inclosos els italians,
ha de rebre el mateix sou.
Veurem què diu el Dr. Murphy sobre això.
Haureu de fer el que us dic, senyor Merton.
I a partir d'ara, les germanes i jo dormim aquí.
No, cap Salvador...
Tinc un favor per demanar, senyor Calloway.
Cabrini: Vaig a veure l'alcalde.
Ara, senyor Jenkins.
No veuràs mai l'alcalde.
El senyor Calloway vol una història de portada.
I la mare és l'única que ho aguanta.
Així que faria el que ella diu.
Jenkins: Senyor alcalde.
Mare Cabrini.
Cabrini: Senyoria.
On és Calloway?
Cabrini: M'agradaria parlar només amb l'alcalde, Sr. Jenkins.
- Sap per què sóc aquí, senyor alcalde?
Alcalde: Ni més ni menys.
Sabeu del foc a la meva obra?
Alcalde: Si em mantinguessin al corrent de tots els incendis d'aquest...
Va ser un incendi domèstic.
La unitat de detectius es troba al tercer pis.
Hi ha alguna cosa més en què et pugui ajudar?
Cabrini: gairebé es van perdre vides...
I estic disposat a creure
que qui va fer això
pensava que el lloc estava buit.
Compte, mare.
No sóc aquí per acusar.
El senyor Calloway, però, té les seves pròpies idees.
Crec que m'amenaça una monja.
Cabrini: Si el senyor Calloway...
El senyor Calloway és un fill de puta mentider!
Cabrini: El senyor Calloway és un amic.
Qui estaria encantat de saber que heu posat el vostre suport
darrere del meu hospital
i la bona feina de-
Oh, no, no, no!
Si creus que aniràs per aquí i digues-me...
Vull el millor hospital!
Per la teva gent
i pel meu!
Ai, quina podridura!
Cabrini: Pots pensar que som animals mandrosos i bruts,
però algun dia, abans del que et penses,
hi haurà un italià en aquesta oficina!
-I no el netejarà!
- Estarà dirigint Nova York.
Perquè la majoria d'aquests "Dagos"
ja som americans!
Teniu eleccions properes, oi?
- Donar suport a la meva feina ara,
i tindreu la seva lleialtat.
Això ho prometo.
I si no puc tenir el teu suport,
Em conformaré amb la teva protecció.
El Sr. Calloway estarà molt content d'escoltar-ho,
com ho faran els votants de Cinc Punts.
I pensava que eres nou en això.
Si, si us plau.
Ara, necessito saber que aquest és el final de tots els incendis,
de qualsevol mena.
I estic disposat a creure la teva paraula,
perquè ets un bon home,
i els bons homes no menteixen a les monges.
És una llàstima que siguis dona, mare.
Hauries fet un home excel·lent.
Oh no, Mr. Major.
Els homes mai podrien fer el que fem nosaltres.
"Un imperi d'esperança", de Theodore Calloway.
La meva estimada amiga, Frances Xavier Cabrini,
va arribar a Nova York amb només una petita maleta
i unes quantes germanes...
i es va convertir en una de les grans emprenedores de la seva època.
El seu primer hospital...
construït enmig del fum de la polèmica --
aviat va ser considerat un dels millors de tota Nova York,
i va ser una font d'orgull i de curació
i esperança per als immigrants de totes les nacions.
Cabrini i les seves germanes van fundar centenars
d'hospitals, orfenats, escoles,
i centres d'ajuda a tot el món...
a tots els continents...
incloent institucions a la Xina.
Va ser l'imperi benèfic més gran
el món havia sabut mai...
un èxit igual a aquest
de qualsevol Rockefeller o Vanderbilt.
I totes les seves institucions eren dirigides per dones.
Cabrini va continuar desafiant la mort
fins als 67 anys.
Va ser enterrada al seu gran orfenat
molt per sobre de l'Hudson,
tal com ella va predir.
Va ser canonitzada
a la basílica de Sant Pere del Vaticà.
La gran plaça --
pel qual havia caminat sola
tants anys abans -
estava ple a esclatar.
Just quan Cabrini havia embolicat els seus braços
al voltant de l'immigrant oblidat,
Amèrica ara la va abraçar com una de les seves.
Es va fer una celebració en honor seu a
Soldier Field de Chicago,
mentre que centenars de milers més
escoltat a les ràdios de tot el país.
Cabrini va ser el primer sant nord-americà,
i és el patró de tots els immigrants.
I fins i tot ara ens demana que preguntem...
quina mena de món volem?
I què farem per aconseguir-ho?