Kvinde: Åh kære,
Mand: Ud af fortovet.
Undskyld mig?
Kan du se, at jeg taler med nogen?
Jeg forstår dig ikke.
Frank: Gå til et hospital, der tager italienere!
Kom nu,
Beskidte lille Dago, lad os gå! Ud!
Politimand 1: Hvor er din far? Har du en anden familie?
Politimand 2: Johnny, spild ikke din tid --
de aber forstår ikke noget.
To dage og hun er på Potter's Field.
New York.
Og fra nu af, mine søstre, taler vi engelsk.
Vi bliver mødt i havnen af ​​en præst ved navn Morelli.
Han kan ikke længere administrere sit børnehjem i Five Points,
så vi får det i besiddelse,
og giv de forladte børn den kærlighed, de har så hårdt brug for.
Hvis vi skal bygge et imperium af håb,
min søster,
det ser ud til, at vi først skal erobre New York.
Og så begynder vi.
Vi har ventet længe nok.
Undskyld mig, hvor meget skal fem point?
Gå ikke til Five Points på dette tidspunkt.
Venligst, sir. Vi ved ikke--
Undskyld.
Åben dine øjne.
Se alt.
Det er den, vi er kommet for at tjene.
Hej!
Francesca Cabrini.
Velkommen til Amerika.
Mand 1: Beskidt med det samme,
- de bliver bare ved med at komme.
- Vi burde sende dem alle tilbage.
Hvem kigger du på, marsvin?
Mand 2: Kom nu. Lad os gå.
Biskop: Hvis du siger, at der er et italiensk problem,
- så ja, det er der.
- Ganske stor!
-Nu, jeg... Det er ikke sikkert -
ikke for dig, ikke for dine afdelinger.
Nu er jeg meget ked af det
at du sejlede Atlanterhavet for at høre det,
men det er mit brev i korthed.
Cabrini: Så tager jeg det som et godt tegn,
Jeg modtog den ikke.
Fordi jeg bliver.
Ah.
Nå, øh...
Biskop: Jeg tog min beslutning,
så jeg er bange for, at der ikke er noget valg
men for dig at komme på en båd og gå hjem igen.
Nu, mit kontor
vil gerne hjælpe dig
i at arrangere en damper, hvis det kunne-
Cabrini: Jeg blev sendt hertil af paven.
Jeg ville ikke skuffe ham.
Hmm.
Jeg er selvfølgelig glad for, at paven ønsker dig alt godt.
Men ved venligst, at jeg er bemyndiget af ham
at træffe beslutninger for ærkebispedømmet
helt som jeg finder det passende.
Så hvis du skal blive i New York
det er kun fordi jeg tillader det.
Er dette klart?
Godt...
Det her burde være helt fint.
Concetta: Se, mor.
Denne.
Men det er også fint, og det koster mindre.
Vi sparer på andre ting.
Vores børn fortjener det bedste.
De vil bemærke.
Mine lunger er meget kompromitterede.
Jeg ved.
Hvordan siger du det?
Posttuberkulære symptomer...
Vi kan tale engelsk, Dr. Murphy.
Jeg har brug for øvelsen.
Du er heldig, jeg var her i aften.
Jeg er kun frivillig ved lejlighed.
Dr. Murphy: Jeg går ud fra, at du kender din prognose.
Jeg er bange for, at det ikke er en munter en.
Lægerne fortæller mig fem år.
Efter min erfaring... to,
måske tre.
- Fem ville være et mirakel.
I det tilfælde,
Jeg burde komme på arbejde.
- Det er hvis du hviler dig, mor.
Hvis du har en anden episode som denne...
det kunne sagtens stave slutningen.
Concetta: Hun er her.
Du skal ikke bekymre dig om mig.
Der kommer en tid...
Der kommer et tidspunkt, hvor jeg er væk.
Derfor skal du lære
at møde din frygt,
for ikke bare at fortsætte
men at lede.
Og for at demonstrere
du kan alt,
alt i ham, som styrker os.
Uanset om jeg er her eller ej.
Dette er et smukt sted at bo.
Nu skal vi fylde den med børn.
Enzo, Paolo...
Vær forsigtig, mor, ellers vil dette sted æde dig levende.
Og hvor længe har du været i Amerika?
Et par uger.
Jenkins: Så, jeg formoder, at du kan være undskyldt
for ikke at vide, at byen New York
er ikke i færd med at yde bistand
til folk af...
...den latinske overbevisning.
Jeg ønsker dig selvfølgelig alt det bedste i din-
Er det
borgmesterens beslutning
eller er det din?
Undskyld mig?
Jeg vil helst diskutere det med borgmesteren.
hvis du ikke gider.
Biskop: Ærkebispedømmet kan simpelthen ikke tillade dig
at søge midler fra rådhuset.
Fordi jeg er italiener?
Ærkebispedømmet har faktisk arbejdet i mange år,
at opnå støtte fra de højeste lag i denne by.
Det vil jeg ikke sætte på spil.
Jeg har brug for din hjælp.
Jeg har brug for et børnehjem med mere plads,
hvor mine børn kan være børn,
og jeg behøver ikke bekymre mig
at en alfons vil slå dem i ansigtet.
Okay.
Det er alt, hvad jeg kan gøre.
En gang årligt bidrag.
Det burde hjælpe lidt.
Men tillad mig at gøre mig klart,
Du
skal ikke anmode om penge fra nogen amerikansk institution--
eller enhver amerikansk person for den sags skyld.
Jeg vil ikke have dig til at tigge din vej
gennem Upper West Side.
Du skal kun anmode italienere.
Du beder mig om det
finansiere behovene hos fattige italienere...
helt fra fattige italienere.
Jeg giver dig en ordre, mor.
Problemet er, at jeg skal skrive artikler, som folk læser.
Ved folk
at i Amerika, den største nation på jorden,
rotter har det bedre end Five Points børn?
Det tvivler jeg oprigtigt på.
Så er du klart...
har ikke været i Five Points.
Vittoria, hvis du vil være så venlig
for at få hr. Calloways hat.
"Selv rotter har det bedre." af Theodore Calloway.
I løbet af de sidste mange måneder,
en gruppe mørkøjede nonner,
ledet af en skrøbelig kvinde ved navn Cabrini,
har taget risikoen for at komme ind
visse forbudte steder
hvor ikke engang politiet tør komme ind.
til hvert barn,
Cabrini giver et løfte,
"Snart har vi en seng til dig."
Disse børn kommer hjem med os i aften.
De lærer på engelsk,
så de kan være amerikanske statsborgere,
store,
stolte af landet, hvor de bor nu.
... vil altid være beskyttet af regeringen.
Og de synger på italiensk,
så de kan være stolte af det land, de kom fra.
Hun gennemsyrer disse skibbrudne
med en værdighed, deres forældre aldrig kendte.
For hun tror på de sår, disse børn bærer
kan kun helbredes gennem kærlighed,
og gennem en uddannelse af hjertet.
Tag sagen
af den lille waif
hvis lig blev fundet på gaden
af en af ​​Cabrinis forældreløse børn.
Ingen trådte frem som pigens familie,
så Cabrini og hendes børn hævdede hende som deres egen.
Kære læser,
New York er bygget på de døde.
Hendes mægtige skinner,
hendes tunneler...
hendes skinnende gader,
alle er sat på en grundfjeld af immigrantben.
Er denne knogle ikke også vores?
Er vi ikke alle ankommet som immigranter?
Skylder vi ikke disse børn - vores børn
-- et liv bedre end en rottes?
Kære læser,
hvilken slags New York vil vi have?
Den ene forestillet af Rådhuset,
hvor italieneren er stemmeløs,
i karantæne i slumkvarterer?
Or do we want the New York that Cabrini imagines --
where the Italian is our equal in dignity,
and their children have a chance to live?
Cabrini: Here.
Concetta: Oh, but didn’t the Archbishop say--
The Archbishop ordered us not to beg here.
Cabrini: So we won’t.
We will live here instead.
So she didn’t need your permission.
That’s not exactly how she operates.
So you let a woman push you around,
an Italian woman.
--Is that how you run your Church?
I’ve got the whole Upper West Side
climbing down my throat.
They look out their window,
and what do they see?
A wave of brown-skinned filth
parading up their street,
with a nun
as their pied-piper.
But don’t be mistaken,
this is not about a neighborhood.
This is about New York.
This is about the kind of New York we want.
About our New York.
A beacon of prosperity.
Somewhere, somehow,
a line must be drawn.
Well I am a shepherd, Mr. Mayor.
And, perhaps inconveniently,
the Italians are among my flock.
And the people of Crown Heights
and Corcoran’s Roost,
are they not among your flock?
Wouldn’t it be a shame
if a few permits got between all those good people
and the new churches they deserve?
And all those Irish kids
on their city grants,
my grants
—are we going to let some
puffed-up ‘dago’ nun
get in the way of all that?
A shepherd like you,
a good shepherd...
he knows where his sheep belong.
Bottoms-up, Your Grace.
Oh come now --
you’re a good Irish man, bottoms-up.
Inspector Hennessy, Housing Department.
Concetta: Maybe I can show you the classrooms, Inspector...
Okay...
Congratulations,
you’ve broken 14 city codes
and stuffed 71 children
into a space appropriate for 20.
Italians like to stay close.
It’s unsanitary.
Then surely you’d like to inspect
the cellars where they used to live.
What I’d like you to do is to keep your crime
and your filth out of this neighborhood.
What crime?
You have seven days to make all modifications
and pay all fines or you will be evicted at once.
At which time,
you can move back to Five Points,
pack’em in there like herrings in a barrel.
You’ve acted in direct disobedience, Mother.
I was ordered not to solicit Americans,
and I did not.
America came to me.
Oh, that’s clever.
But you’ve strayed into waters
that are far too deep for you.
Maybe you could run to the papers again,
maybe you could raise enough to pay the fines,
but the Mayor will find a way to get you out
-- if he has to have his rowdies plant
a dead body in your yard, he will get you out
-- and your children will be right back in the rubbish dump.
Now, I don’t want to see that any more than you do.
So, I have a proposition.
The Jesuits own a property just north of here,
one they’d be willing to part with at a discount,
but only for the right cause.
There’s fifteen acres,
views of the Hudson, and room to play.
You know I couldn’t possibly afford this.
How much can you afford?
Have you come to make fun of me...?
Let me ask this way
-- how much do you have right now in your bank account?
Nine hundred sixteen dollars and twelve cents.
Mostly pennies.
Let’s call it a thousand,
I’ll chip in the difference.
Og jesuitterne vil de acceptere, men...
ejendommen har en vis...
Nå, det er en udfordring.
Så hvad med at vi bare diskuterer
at mens vi er der, skal vi?
Hmm?
Godt...?
Jeg skal begraves her.
Må jeg møde dig ved vognen?
Biskop: Ja, det er brøndene.
Der er som sagt en udfordring.
Cabrini: Der er intet vand? Ikke nogen som helst?
Jesuitterne brugte mange penge på at lede.
Men de havde 300 mand.
Alt for mange til at støtte uden en brønd.
Hvis du holder dine tal lave,
måske du kan finde en måde.
Jesuitterne fejlede.
Det betyder ikke, at vi vil.
Cabrini: Jesuitterne gravede her,
og på sydsiden.
Så vi starter fra nord.
De gravede hver femtende meter,
vi bliver nødt til at grave hver tiende meter.
Umilia, opret to skift,
og arbejde dig sydpå.
De større børn kan også hjælpe
når de har fri fra undervisningen.
I mellemtiden vil vi få floden til at arbejde for os.
Vil du være med?
Hold det fast.
Mor!
Jeg har brug for nogen til at tage til Mt. Carmel.
Nu! Fortæl dem, at jeg har brug for morfin og kloroform!
Og læger!
Concetta.
Concetta: Jeg kan betale, tak.
Sygeplejerske: Vi er ikke en forsyningsbutik.
Men vi har brug for hjælp!
Undskyld. Vi kan ikke hjælpe.
Vi har brug for læger! Vær venlig!
Folk dør!
Dr. Murphy: Eksplosionen skubbede Morelli ud over kanten.
Så vidt jeg kan fortælle,
hospitalets konkurs.
Han planlægger at lukke det ned, tage tilbage til Italien.
Men de har brug for det hospital.
Også selvom det bare er et sted at dø.
Det er mere eller mindre derfor, jeg er kommet.
Jeg ved godt det er surt at tænke på det...
men hvis nogen kunne lade være med det...
det ville være dig.
Vi lever spand for spand, Dr. Murphy.
Jeg kunne umuligt tage på et hospital.
Her er den kolde hårde sandhed.
Hvis det havde været Mt. Carmel Hospital,
Enzo ville være i live.
Ligesom en hel del af de mænd.
Min frokost begynder om en time og treoghalvtreds minutter,
ikke nær nok tid til, at jeg kan nævne alle årsagerne
denne bank vil aldrig yde et lån til nogen, der ser ud,
lugter, går eller taler som dig.
Hvis du beder mig om tilladelse,
Jeg vil ikke stoppe dig.
Hvis du spørger mit råd,
Jeg tror, ​​du gøer gal.
Hvorfor overhovedet overveje det?
Fordi folk døde, burde det ikke have været.
Hvordan kan vi sove, når vi ved det?
Jeg har brug for finansiering.
Fra amerikanere!
Ingen.
Kan jeg hjælpe dig?
Jeg er her for at se signore DiSalvo.
Jeg er ked af det, men hr. DiSalvo
tager ikke imod ubudne gæster.
Jeg er sikker på, at han ikke vil have noget imod det!
Til amerikanerne, den store Verdi, Puccini,
Michelangelo, DaVinci,
de er én ting.
Mændene graver tunneller,
dø uden læge,
disse mænd er helt andre.
stakkels mænd,
fra Sicilien,
som du var.
Vi skal vise Amerika, at vi alle er mennesker med værdighed.
Som vi faktisk er.
Men jeg er bange
Jeg vil ikke deltage i dit eventyr.
Nu, hvis du vil undskylde mig
det er tid for mig at gå i Operaen.
Det handler om at hjælpe dit folk...
Jeg har aldrig været for sent i teatret
og i dag bliver ikke den første.
Men du skal forstå, dette er ikke et problem, du kan bare-
Nej Nej Nej.
- du skal forstå.
Jeg vil aldrig deltage i nogen ordning
det involverer... kirken.
Vis hende ud.
Aften George.
Cabrini: Dr. Murphy. - Ja.
Må jeg få et øjeblik?
Ingen kommer til at investere i et mislykket hospital,
i en rottebefængt bygning, der engang var et bordel.
Men vi kunne finde et hospital som dette, et fantastisk et.
Hvordan ville vi begynde?
Vi ville have brug for en rigtig bygning
med en bestyrelse bestående af mænd med indflydelse,
som også er sønner af immigranter
-- Irsk, polsk, jødisk.
Kan du præsentere mig for sådanne mænd?
- Min far kom hertil fra Irland for at arbejde med skinnerne.
billig arbejdskraft,
engangs,...
ligesom italienerne i den pumpestation.
Jeg regner med enhver, der kom her på en båd, nogen overhovedet,
Jeg skylder dem en hånd.
Ligesom moder Cabrini.
Da jeg steg ud af båden,
mine herrer, for ikke så længe siden,
Jeg skulle lære ord, der ikke var i min ordbog.
der er marsvin
Ord sagt med sådan foragt, sådan had,
at de skærer ligesom en kniv.
Da dine fædre først kom her
skulle de ikke også lære ord
såsom Kike, Mick, Polack?
Og selv nu,
i dette fine kvarter --
hører du ikke stadig
hviskede de navne bag din ryg?
Jeg beder dig tage disse navne og gøre dem til et hospital.
Jeg foreslår at købe denne ejendom
og renovere det til 400 senge,
med tjenester fine nok til at tiltrække de velhavende.
De gebyrer, vi tjener her,
vi bruger til at finansiere behovene
af immigranten med ingenting.
Som også vil blive behandlet af de bedste læger,
så Amerika vil lære
vi er mere end Kike og Polack og slagterkød.
Men du har ikke engang midlerne
at opretholde hospitalet i Five Points.
Begynd missionen, og midlerne vil komme.
Denne mission begynder i aften,
i dette rum,
med jer, mine herrer --
eller det begynder slet ikke.
Mine herrer, har I alle mødtes?
Tak fordi du er her.
Som du kan se...
... pædiatri.
Dr. Murphy: ...og hvis Abrams giver et løfte
Jeg ser ingen grund til, hvorfor hans kolleger
ville ikke følge trop.
Det vil ikke sætte et hak i totalen, men...
det er en start.
Dr. Murphy...
se om du kan tilføje endnu et nul til hans løfte.
Der er 200 her.
Og med løfterne, der kom i denne uge,
det er... 617-
Åh nej! Venligst, sæt mig ikke i fængsel. Vær venlig!
Nej, intet fængsel! De har brug for dig til at rense deres toiletter.
Mand 1: Tager du penge fra et barn?!
Politimand: Tid til at rydde parken!
Kom ud, Dagos!
Gå gå!
Du er anholdt.
Jenkins: Nå,
på vegne af borgmesteren,
Jeg lover dig, at det er sidste gang, New York nogensinde vil
se en italiensk festival.
Bøderne, inklusive dem, der blev overværet ved din anholdelse,
beløber sig til 3.111 dollars,
hvilket tilfældigvis er præcis det beløb, vi har indsamlet.
Det er din heldige dag.
Jeg skal tale med borgmesteren.
Jenkins: Åh gør du?
Cabrini: Disse penge tilhører de fattige!
Jeg vil tale med borgmesteren, signore!
Hvem fanden tror du, du er?
Jeg er en kvinde!
Og jeg er italiener!
Og jeg er færdig med små mænd som dig!
Med hjerter på størrelse med en peanut!
Jenkins: Officer Rentschler!
For blind til at forstå sandheden!
At vide, at vi alle er mennesker!
Vi er alle ens!
Guds børn!
Og du afskediger os på egen risiko!
Jenkins: Officer,
eskorter venligst denne guinea
tilbage til Five Points, hvor hun hører til.
Cabrini: Jeg kan selv gå!
Biskop: Jeg advarede dig!
Men du var forblændet af ambitioner!
Nøgen ambition!
Du valgte at være ulydig mod mig
og nu dine handlinger
er blevet ærkebispedømmets problem,
og sjælene under min omsorg!
Du har ikke efterladt mig noget valg
men for at informere dig om, at dine institutioner
skal opløses,
og du og dine søstre skal vende tilbage til Italien.
Jeg forsikrer dig
at Ærkebispedømmet
vil håndtere dine afdelinger hensigtsmæssigt.
Du mener mine børn.
Din mission er forbi, mor.
Min mission er knap begyndt.
Mor Cabrini-
Du beder mig ødelægge mine huse
og løbe tilbage til Italien som en kriminel.
Du blev arresteret, var du ikke?
Dette problem vil være hos os om hundrede år.
Det nytter ikke at arbejde selv
til døden forsøger at ændre det.
Nogle ting ændrer sig aldrig.
Tilgiv mig hvis jeg ikke har kræfter til at tænke som dig.
Nå, på trods af det, italienerne
har overlevet uden dig,
og på en eller anden måde vil de fortsætte med det.
Du skal forlade New York og aldrig vende tilbage.
Dette er en orden om lydighed.
Cabrini: Det er en lydighedsordre og skal adlydes.
Corrigan gav os 30 dage,
Jeg har tænkt mig at bruge dem.
I mit fravær vil Concetta styre alle operationer i New York.
Indtil vi hører andet,
vi vil fortsætte det arbejde, vi har påbegyndt.
Som mor siger, har vi masser af tid til at hvile i Himlen.
Så lad os komme tilbage til arbejdet.
Vi er overlevende...
er vi ikke?
Vi er.
Vil du tage mig med?
Vi er dristige,
eller vi dør.
Biskop: Moder Cabrini!
Cabrini: Deres nåde.
Sikke en ære, at du kom for at hilse på os.
Må jeg?
Nej tak. Jeg kan klare det.
Søster.
Biskop: Da jeg var dreng,
-Jeg ville sidde i en stue
-med min far og hans kammerater.
-Alle friske fra Irland, alle analfabeter.
Og
da whiskyen ramte min far,
han ville pin mig
med sine blå øjne og sige:
"Hør på mig, Mikey dreng,
vores generation
graver hele den blodige tunnel fra den gamle Croton Dam.
Så I drenge kan drikke køligt vand fra en hane.
Og glem det ikke."
Nå, jeg glemte aldrig.
Du skal ikke tro, at jeg ikke forstår.
Eller at jeg ikke gør det på et eller andet niveau
beundre det du laver.
Men ved venligst, mor,
at du har slået gedehamseboen.
Og hverken jeg eller paven
kan beskytte dig mod hvad der måtte komme.
Godmorgen, Mr. Merton.
Francesca Cabrini.
Skal vi begynde?
Selvfølgelig skal halvdelen af ​​arbejderne være italienere.
italiensk? Nej Nej Nej. Undskyld, søster.
Vi byggede Rom, jeg er sikker på, at vi kan bygge et hospital.
Jeg er bange-
Det er ikke til forhandling.
Og alle arbejdere -- inklusive italienere --
skal have samme løn.
Vi får se, hvad Dr. Murphy har at sige om det.
Du bliver nødt til at gøre, som jeg siger, hr. Merton.
Og fra nu af sover søstrene og jeg her.
Nej, ingen Frelser...
Jeg har en tjeneste at bede om, hr. Calloway.
Cabrini: Jeg vil se borgmesteren.
Nu, Mr. Jenkins.
Du vil aldrig se borgmesteren.
Mr. Calloway vil have en forsidehistorie.
Og mor er den eneste, der holder det tilbage.
Så jeg ville gøre som hun siger.
Jenkins: Hr. borgmester.
Moder Cabrini.
Cabrini: Deres ære.
Hvor er Calloway?
Cabrini: Jeg vil gerne tale med borgmesteren alene, hr. Jenkins.
- Ved du, hvorfor jeg er her, hr. borgmester?
Borgmester: Ikke det mindste.
Er du opmærksom på branden på min byggeplads?
Borgmester: Hvis jeg blev holdt ajour med enhver brand i denne...
Det var påsat brand.
Detektivenheden er på tredje sal.
Er der andet jeg kan hjælpe dig med?
Cabrini: Liv gik næsten tabt...
Og jeg er villig til at tro
at den, der gjorde dette
troede, at stedet var tomt.
Forsigtig, mor.
Jeg er her ikke for at anklage.
Mr. Calloway har dog sine egne ideer.
Jeg tror, ​​jeg bliver truet af en nonne.
Cabrini: Hvis hr. Calloway-
Mr. Calloway er en løgnagtig kælling!
Cabrini: Mr. Calloway er en ven.
Hvem ville blive glad for at høre, at du har givet din støtte
bag mit hospital
og det gode arbejde af-
Åh, nej, nej, nej!
Hvis du tror, ​​du vil marchere herind og fortælle mig-
Jeg vil have det bedste hospital!
For dit folk
og til min!
Åh, hvilket råd!
Cabrini: Du tror måske, vi er dovne, beskidte dyr,
men en dag, hurtigere end du tror,
der vil være en italiener på dette kontor!
-Og han vil ikke rense den!
- Han skal lede New York.
Fordi de fleste af disse 'Dagos'
er allerede amerikanere!
Du har et valg på vej, gør du ikke?
- Støt mit arbejde nu,
og du vil have deres loyalitet.
Det lover jeg.
Og hvis jeg ikke kan få din støtte,
Jeg vil nøjes med din beskyttelse.
Mr. Calloway vil blive meget glad for at høre det,
det samme vil vælgerne af Five Points.
Og jeg troede, du var ny i det her.
Ja tak.
Nu skal jeg vide, at dette er slutningen på alle brandene,
af enhver art.
Og jeg er villig til at tage dit ord for det,
fordi du er en god mand,
og gode mænd lyver ikke for nonner.
Det er en skam, at du er en kvinde, mor.
Du ville have været en fremragende mand.
Åh nej, hr. borgmester.
Mænd kunne aldrig gøre, hvad vi gør.
"An Empire of Hope," af Theodore Calloway.
Min kære ven, Frances Xavier Cabrini,
ankom til New York med intet andet end en lille kuffert
og et par søstre --
og fortsatte med at blive en af ​​sin tids store iværksættere.
Hendes første hospital --
bygget midt i røgen af ​​kontrovers --
blev snart betragtet som en af ​​de fineste i hele New York,
og var en kilde til stolthed og helbredelse
og håb for immigranter fra alle nationer.
Cabrini og hendes søstre fortsatte med at finde hundredvis
af hospitaler, børnehjem, skoler,
og hjælpecentre over hele verden...
på alle kontinenter...
herunder institutioner dybt i Kina.
Det var det største velgørende imperium
verden nogensinde havde kendt --
en præstation svarende til det
af enhver Rockefeller eller Vanderbilt.
Og alle hendes institutioner blev drevet af kvinder.
Cabrini fortsatte med at trodse døden
indtil de fyldte 67.
Hun blev begravet på sit store børnehjem
højt over Hudson,
ligesom hun forudsagde.
Hun blev kanoniseret
ved Peterskirken i Vatikanet.
Den store plads --
som hun var gået alene over
så mange år før -
var pakket til bristepunktet.
Ligesom Cabrini havde slået sine arme
omkring den glemte immigrant,
Amerika omfavnede hende nu som en af ​​sine egne.
Der blev holdt en fest til hendes ære kl
Chicagos Soldier Field,
mens flere hundrede tusinde
lyttet til radioer over hele landet.
Cabrini var den første amerikanske helgen,
og er skytshelgen for alle immigranter.
Og selv nu beder hun os om at spørge –
hvilken slags verden vil vi have?
Og hvad vil vi gøre for at opnå det?