Kvinne: Å kjære,
Mann: Utenfor fortauet.
Jeg ber om unnskyldning?
Kan du se at jeg snakker med noen?
Jeg forstår deg ikke.
Frank: Gå til et sykehus som tar italienere!
Kom igjen,
Skitne lille Dago, la oss gå! Ute!
Politimann1: Hvor er faren din? Har du noen annen familie?
Politimann2: Johnny, ikke kast bort tiden din --
de apene forstår ingenting.
To dager og hun er i Potter's Field.
New York.
Og fra nå av, mine søstre, snakker vi engelsk.
Vi vil bli møtt i havnen av en prest som heter Morelli.
Han kan ikke lenger administrere barnehjemmet sitt i Five Points,
så vi vil få den i besittelse,
og gi de forlatte barna den kjærligheten de så sårt trenger.
Hvis vi skal bygge et imperium av håp,
søstrene mine,
det ser ut til at vi først må erobre New York.
Og så begynner vi.
Vi har ventet lenge nok.
Unnskyld meg, hvor mye skal fem poeng?
Ikke gå til Five Points på denne tiden.
Vær så snill, sir. Vi vet ikke--
Beklager.
Åpne øynene dine.
Se alt.
Det er denne vi har kommet for å tjene.
Hei!
Francesca Cabrini.
Velkommen til Amerika.
Mann 1: Skitten med en gang,
-de bare fortsetter å komme.
- Vi burde sende alle tilbake.
Hvem ser du på, marsvin?
Mann 2: Kom igjen. La oss gå.
Biskop: Hvis du sier at det er et italiensk problem,
- så ja, det er det.
- Ganske stor!
-Nå, jeg... Det er ikke trygt -
ikke for deg, ikke for avdelingene dine.
Nå er jeg veldig lei meg
at du seilte Atlanterhavet for å høre det,
men det er mitt brev i korte trekk.
Cabrini: Da tar jeg det som et flott tegn,
Jeg mottok den ikke.
Fordi jeg blir.
Ah.
Vel, eh...
Biskop: Jeg tok min avgjørelse,
så jeg er redd det ikke er noe valg
men for deg å sette deg på en båt og reise hjem igjen.
Nå, kontoret mitt
hjelper deg gjerne
i å arrangere en dampbåt, hvis det kan-
Cabrini: Jeg ble sendt hit av paven.
Jeg ville ikke skuffe ham.
Hmm.
Jeg er selvfølgelig glad for at paven ønsker deg lykke til.
Men vær så snill å vite at jeg er bemyndiget av ham
å ta avgjørelser for erkebispedømmet
helt slik jeg synes det passer.
Så hvis du skal bli i New York
det er bare fordi jeg tillater det.
Er dette klart?
Vi vil...
Dette burde være helt greit.
Concetta: Se, mor.
Denne.
Men dette er også fint og det koster mindre.
Vi sparer på andre ting.
Barna våre fortjener det beste.
De vil merke.
Lungene mine er veldig kompromitterte.
Jeg vet.
Hvordan sier du det?
Posttuberkulære symptomer...
Vi kan snakke engelsk, Dr. Murphy.
Jeg trenger øvelsen.
Du er heldig at jeg var her i kveld.
Jeg melder meg bare frivillig av og til.
Dr. Murphy: Jeg antar at du kjenner prognosen din.
Jeg er redd det ikke er en munter en.
Legene forteller meg fem år.
Etter min erfaring... to,
kanskje tre.
-Fem ville vært et mirakel.
I så fall,
Jeg burde komme meg på jobb.
-Det er hvis du hviler, mor.
Hvis du har en annen episode som denne...
det kan godt stave slutten.
Concetta: Hun er her.
Ikke bekymre deg for meg.
Det kommer en tid...
Det kommer en tid da jeg er borte.
Det er derfor du må lære
å møte frykten din,
å ikke bare fortsette
men å lede.
Og for å demonstrere
du kan gjøre alle ting,
alt i ham som styrker oss.
Enten jeg er her eller ikke.
Dette er et vakkert sted å bo.
Nå må vi fylle den med barn.
Enzo, Paolo...
Vær forsiktig, mor, ellers vil dette stedet spise deg levende.
Og hvor lenge har du vært i Amerika?
Noen få uker.
Jenkins: Da antar jeg at du kan bli unnskyldt
for ikke å vite at byen New York
er ikke i bransjen med å gi bistand
til folk av...
...den latinske overtalelsen.
Jeg ønsker deg selvfølgelig det beste i alt
Er dette
ordførerens vedtak
eller er det din?
Unnskyld meg?
Jeg foretrekker å diskutere dette med ordføreren,
hvis du ikke har noe imot det.
Biskop: Erkebispedømmet kan rett og slett ikke tillate deg
å søke midler fra rådhuset.
Fordi jeg er italiensk?
Erkebispedømmet har faktisk jobbet i mange år,
for å få støtte fra de høyeste sjiktene i denne byen.
Jeg vil ikke sette det i fare.
Jeg trenger din hjelp.
Jeg trenger et barnehjem med mer plass,
hvor mine barn kan være barn,
og jeg trenger ikke bekymre meg
at en hallik vil slå dem i ansiktet.
Greit.
Dette er alt jeg kan gjøre.
En gang i året bidrag.
Det burde hjelpe litt.
Men la meg gjøre meg klart,
Du
skal ikke be om penger fra noen amerikansk institusjon--
eller en hvilken som helst amerikansk person for den saks skyld.
Jeg vil ikke la deg tigge din vei
gjennom Upper West Side.
Du skal bare be fra italienere.
Du ber meg om det
finansiere behovene til fattige italienere ...
helt fra fattige italienere.
Jeg gir deg en ordre, mor.
Problemet er at jeg må skrive artikler som folk leser.
Vet folk
at i Amerika, den største nasjonen på jorden,
rotter har det bedre enn barna til Five Points?
Det tviler jeg oppriktig på.
Da er du helt klart...
har ikke vært på Five Points.
Vittoria, hvis du vil være så snill
som å få Mr. Calloways hatt.
"Selv rotter har det bedre." Av Theodore Calloway.
I løpet av de siste månedene,
en gruppe mørkøyde nonner,
ledet av en skrøpelig kvinne ved navn Cabrini,
har tatt risikoen for å komme inn
visse forbudte steder
hvor ikke engang politiet tør å gå inn.
til hvert barn,
Cabrini gir et løfte,
"Snart har vi en seng til deg."
Disse barna blir med oss ​​hjem i kveld.
De lærer på engelsk,
slik at de kan være amerikanske statsborgere,
flotte,
stolte av landet der de bor nå.
...vil alltid være beskyttet av myndighetene.
Og de synger på italiensk,
slik at de kan være stolte av landet de kom fra.
Hun gjennomsyrer disse skibbruddene
med en verdighet foreldrene deres aldri kjente.
For hun tror sårene disse barna bærer
kan bare helbredes gjennom kjærlighet,
og gjennom en utdanning av hjertet.
Ta saken
av den lille waif
hvis kropp ble funnet på gaten
av en av Cabrinis foreldreløse barn.
Ingen trådte frem som jentas familie,
så Cabrini og hennes barn hevdet henne som sin egen.
Kjære leser,
New York er bygget på de døde.
Hennes mektige skinner,
tunnelene hennes...
hennes skinnende gater,
alle er satt på et berggrunn av immigrantbein.
Er ikke dette beinet vårt også?
Kom vi ikke alle som innvandrere?
Skylder vi ikke disse barna -- barna våre
- et liv bedre enn en rottes?
Kjære leser,
hva slags New York vil vi ha?
Den som ble forestilt av rådhuset,
hvor italieneren er stemmeløs,
satt i karantene i slummen?
Eller vil vi ha New York som Cabrini forestiller seg --
hvor italieneren er vår likeverdige i verdighet,
og barna deres har en sjanse til å leve?
Cabrini: Her.
Concetta: Å, men sa ikke erkebiskopen...
Erkebiskopen beordret oss til ikke å tigge her.
Cabrini: Så det gjør vi ikke.
Vi skal bo her i stedet.
Så hun trengte ikke din tillatelse.
Det er ikke akkurat slik hun opererer.
Så du lar en kvinne dytte deg rundt,
en italiensk kvinne.
--Er det slik du driver kirken din?
Jeg har hele Upper West Side
klatrer ned i halsen min.
De ser ut av vinduet sitt,
og hva ser de?
En bølge av brunhudet skitt
paradere opp gaten deres,
med en nonne
som deres pied-piper.
Men ikke ta feil,
dette handler ikke om et nabolag.
Dette handler om New York.
Dette er omtrent den typen New York vi vil ha.
Om vårt New York.
Et fyrtårn av velstand.
Et eller annet sted, på en eller annen måte,
en strek må trekkes.
Vel, jeg er en gjeter, herr ordfører.
Og, kanskje ubeleilig,
italienerne er blant min flokk.
Og folket i Crown Heights
og Corcoran's Roost,
er de ikke blant din hjord?
Ville det ikke vært synd
hvis det ble noen få tillatelser mellom alle de gode menneskene
og de nye kirkene de fortjener?
Og alle de irske barna
på bystipendene deres,
mine tilskudd
– skal vi slippe noen
oppblåst 'er' her
komme i veien for alt det?
En hyrde som deg,
en god gjeter...
han vet hvor sauene hans hører hjemme.
Bottoms-up, Deres nåde.
Å kom nå --
du er en god irsk mann, nedenfra og opp.
Inspektør Hennessy, Boligavdelingen.
Concetta: Kanskje jeg kan vise deg klasserommene, inspektør...
Greit...
Gratulerer,
du har brutt 14 bykoder
og stappet 71 barn
i en plass som passer for 20.
Italienere liker å holde seg nær.
Det er uhygienisk.
Da vil du sikkert inspisere
kjellerne der de bodde før.
Det jeg vil at du skal gjøre er å beholde forbrytelsen din
og skitten din ut av dette nabolaget.
Hvilken forbrytelse?
Du har sju dager på deg til å gjøre alle endringer
og betal alle bøter, ellers blir du kastet ut med en gang.
På hvilket tidspunkt,
du kan gå tilbake til Five Points,
pakk dem der inne som sild i en tønne.
Du har handlet i direkte ulydighet, mor.
Jeg ble beordret til ikke å be om amerikanere,
og det gjorde jeg ikke.
Amerika kom til meg.
Å, det er smart.
Men du har forvillet deg ut i vann
som er altfor dype for deg.
Kanskje du kan løpe til avisene igjen,
kanskje du kan heve nok til å betale bøtene,
men ordføreren vil finne en måte å få deg ut på
-- hvis han må ha rowdies-planten sin
en død kropp i hagen din, vil han få deg ut
-- og barna dine vil være tilbake på søppelplassen.
Nå vil jeg ikke se det mer enn deg.
Så jeg har et forslag.
Jesuittene eier en eiendom like nord for her,
en de ville være villige til å skille seg med med rabatt,
men bare for den rette årsaken.
Det er femten dekar,
utsikt over Hudson, og plass til å leke.
Du vet at jeg ikke hadde råd til dette.
Hvor mye har du råd til?
Har du kommet for å gjøre narr av meg...?
La meg spørre på denne måten
-- hvor mye har du akkurat nå på bankkontoen din?
Ni hundre og seksten dollar og tolv cent.
Mest øre.
La oss kalle det tusen,
Jeg legger inn forskjellen.
Og jesuittene vil de godta, men...
eiendommen har en viss...
Vel, det er en utfordring.
Så hva med å bare diskutere
at mens vi er der, skal vi?
Hmm?
Vi vil...?
Jeg skal begraves her.
Kan jeg møte deg ved vogna?
Biskop: Ja, det er brønnene.
Det er som sagt en utfordring.
Cabrini: Det er ikke vann? Ingen i det hele tatt?
Jesuittene brukte mye penger på å lete.
Men de hadde 300 mann.
Altfor mange til å støtte uten brønn.
Hvis du holder tallene lave,
kanskje du kan finne en måte.
Jesuittene mislyktes.
Det betyr ikke at vi vil.
Cabrini: Jesuittene gravde her,
og på sørsiden.
Så vi starter fra nord.
De gravde hver femtende meter,
vi må grave hver tiende meter.
Umilia, etablere to skift,
og jobb deg sørover.
De større barna kan også hjelpe
når de er fri fra timen.
I mellomtiden skal vi få elva til å fungere for oss.
Vil du bli med meg?
Hold det tett.
Mor!
Jeg trenger noen til å dra til Mt. Carmel.
Nå! Fortell dem at jeg trenger morfin og kloroform!
Og leger!
Concetta.
Concetta: Jeg kan betale, takk.
Sykepleier: Vi er ikke en forsyningsbutikk.
Men vi trenger hjelp!
Beklager. Vi kan ikke hjelpe.
Vi trenger leger! Vær så snill!
Folk dør!
Dr. Murphy: Eksplosjonen presset Morelli over kanten.
Så vidt jeg kan si,
sykehuset er konkurs.
Han planlegger å legge den ned, dra tilbake til Italia.
Men de trenger det sykehuset.
Selv om det bare er et sted å dø.
Det er mer eller mindre derfor jeg har kommet.
Jeg vet det er sint å tenke på det...
men hvis noen kan gjøre det...
det ville vært deg.
Vi lever bøtte for bøtte, Dr. Murphy.
Jeg kunne umulig ta på meg et sykehus.
Her er den kalde harde sannheten.
Hvis det hadde vært Mt. Carmel Hospital,
Enzo ville være i live.
I likhet med mange av disse mennene.
Lunsjen min begynner om en time og femtitre minutter,
ikke på langt nær nok tid for meg til å liste opp alle årsakene
denne banken vil aldri gi et lån til noen som ser ut,
lukter, går eller snakker som deg.
Hvis du ber om min tillatelse,
Jeg stopper deg ikke.
Hvis du spør om råd,
Jeg tror du bjeffer gal.
Hvorfor i det hele tatt vurdere det?
Fordi folk døde som ikke burde ha gjort det.
Hvordan kan vi sove når vi vet det?
Jeg trenger finansiering.
Fra amerikanere!
Nei.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg er her for å se signore DiSalvo.
Jeg beklager, men herr DiSalvo
godtar ingen ubudne gjester.
Jeg er sikker på at han ikke har noe imot det!
Til amerikanere, den store Verdi, Puccini,
Michelangelo, DaVinci,
de er én ting.
Mennene graver tunneler,
dø uten lege,
disse mennene er helt andre.
stakkars menn,
fra Sicilia,
som du var.
Vi må vise Amerika at vi alle er mennesker med verdighet.
Som vi faktisk er.
Men jeg er redd
Jeg vil ikke delta i eventyret ditt.
Nå, hvis du vil unnskylde meg
det er på tide for meg å gå til Operaen.
Dette handler om å hjelpe folket ditt...
Jeg har aldri vært for sent på kino
og i dag kommer ikke til å være den første.
Men du må forstå, dette er ikke et problem du kan bare-
Nei nei nei.
- du må forstå.
Jeg vil aldri delta i noen ordning
som involverer... kirken.
Vis henne ut.
Kveld George.
Cabrini: Dr. Murphy. - Ja.
Kan jeg få et øyeblikk?
Ingen kommer til å investere i et mislykket sykehus,
i en rottebefengt bygning som en gang var et bordell.
Men vi kunne funnet et sykehus som dette, et flott et.
Hvordan skulle vi begynne?
Vi trenger et ekte bygg
med et styre bestående av menn med innflytelse,
som også er sønner av innvandrere
-- Irsk, polsk, jødisk.
Kan du introdusere meg for slike menn?
– Faren min kom hit fra Irland for å jobbe med skinnene.
Billig arbeidskraft,
engangs,...
akkurat som italienerne i den pumpestasjonen.
Jeg tror alle som kom hit på en båt, hvem som helst i det hele tatt,
Jeg skylder dem en hånd.
Det samme gjør mor Cabrini.
Da jeg gikk av båten,
mine herrer, for ikke så lenge siden,
Jeg måtte lære meg ord som ikke var i min ordbok.
det er marsvin
Ord sagt med slik forakt, slikt hat,
at de skjærer akkurat som en kniv.
Da dine fedre først kom hit
måtte de ikke også lære ord
slik som Kike, Mick, Polack?
Og selv nå,
i dette fine nabolaget --
hører du ikke fortsatt
hvisket de navnene bak ryggen din?
Jeg ber deg ta disse navnene og gjøre dem om til et sykehus.
Jeg foreslår å kjøpe denne eiendommen
og renovere den for 400 senger,
med tjenester som er fine nok til å tiltrekke seg de velstående.
Gebyrene vi tjener her,
vi bruker til å finansiere behovene
av innvandreren uten noe.
Som også vil bli behandlet av de beste legene,
slik at Amerika vil lære
vi er mer enn Kike og Polack og slakterkjøtt.
Men du har ikke engang midlene
å opprettholde sykehuset i Five Points.
Begynn oppdraget og midlene vil komme.
Dette oppdraget begynner i kveld,
i dette rommet,
med dere, mine herrer --
eller det begynner ikke i det hele tatt.
Mine herrer, har dere alle møttes?
Takk for at du er her.
Som du kan se...
... pediatri.
Dr. Murphy: ...og hvis Abrams gir et løfte
Jeg ser ingen grunn til at kollegene hans
ville ikke følge etter.
Det vil ikke sette et hakk i totalsummen, men...
det er en start.
Dr. Murphy...
se om du kan legge til en ny null til løftet hans.
Det er 200 her.
Og med løftene som kom inn denne uken,
det er... 617-
Å nei! Vær så snill, ikke sett meg i fengsel. Vær så snill!
Nei, ikke fengsel! De trenger at du rengjør toalettene deres.
Mann 1: Tar du penger fra et barn?!
Politimann: På tide å rydde parken!
Kom deg ut, Dagos!
Gå gå!
Du er arrestert.
Jenkins: Vel,
på vegne av ordføreren,
Jeg lover deg at dette er siste gang New York noensinne vil gjøre det
se en italiensk festival.
Bøtene, inkludert de som ble fulgt ved arrestasjonen din,
beløp til 3.111 dollar,
som tilfeldigvis er nøyaktig beløpet vi samlet inn.
Det er din lykkedag.
Jeg må snakke med ordføreren.
Jenkins: Å gjør du?
Cabrini: Disse pengene tilhører de fattige!
Jeg skal snakke med ordføreren, signore!
Hvem i helvete tror du at du er?
Jeg er en kvinne!
Og jeg er italiensk!
Og jeg er ferdig med små menn som deg!
Med hjerter på størrelse med en peanøtt!
Jenkins: Offiser Rentschler!
For blind til å forstå sannheten!
Å vite at vi alle er mennesker!
Vi er alle like!
Guds barn!
Og du avskjediger oss på egen risiko!
Jenkins: Offiser,
vennligst eskorter denne guineaen
tilbake til Five Points hvor hun hører hjemme.
Cabrini: Jeg kan gå selv!
Biskop: Jeg advarte deg!
Men du ble blendet av ambisjoner!
Naken ambisjon!
Du valgte å være ulydig mot meg
og nå dine handlinger
har blitt erkebispedømmets problem,
og sjelene under min omsorg!
Du har ikke gitt meg noe valg
men for å informere deg om at institusjonene dine
skal oppløses,
og du og dine søstre skal returnere til Italia.
Jeg forsikrer deg
at erkebispedømmet
vil håndtere avdelingene dine på riktig måte.
Du mener barna mine.
Oppdraget ditt er over, mor.
Oppdraget mitt har så vidt begynt.
Mor Cabrini-
Du ber meg ødelegge husene mine
og løpe tilbake til Italia som en kriminell.
Du ble arrestert, ikke sant?
Dette problemet vil være med oss ​​om hundre år.
Det er ingen vits å jobbe selv
til døden prøver å endre det.
Noen ting forandrer seg aldri.
Tilgi meg hvis jeg ikke orker å tenke som deg.
Vel, til tross for det, italienerne
har overlevd uten deg,
og på en eller annen måte vil de fortsette å gjøre det.
Du skal forlate New York og aldri komme tilbake.
Dette er en ordre om lydighet.
Cabrini: Det er en lydighetsordre, og må adlydes.
Corrigan ga oss 30 dager,
Jeg har tenkt å bruke dem.
I mitt fravær vil Concetta styre all virksomhet i New York.
Inntil vi hører noe annet,
vi vil fortsette arbeidet vi har begynt.
Som mor sier, vi har god tid til å hvile i himmelen.
Så la oss gå tilbake til jobben.
Vi er overlevende...
er vi ikke det?
Vi er.
Vil du ta meg med deg?
Vi er dristige,
eller vi dør.
Biskop: Mor Cabrini!
Cabrini: Deres nåde.
For en ære at du kom for å hilse på oss.
Kan jeg?
Nei takk. Jeg klarer meg.
Søster.
Biskop: Da jeg var gutt,
-Jeg ville sitte i en salong
-med faren min og vennene hans.
-Alle ferske fra Irland, alle analfabeter.
Og
da whiskyen traff faren min,
han ville feste meg
med de blå øynene og si:
"Hør på meg, Mikey gutt,
vår generasjon
graver hele den blodige tunnelen fra den gamle Croton Dam.
Så dere gutter kan drikke kaldt vann fra springen.
Og ikke glem det."
Vel, jeg glemte aldri.
Ikke tro at jeg ikke forstår.
Eller at jeg ikke gjør det på et eller annet nivå
beundre det du gjør.
Men vær så snill å vite, mor,
at du har slått hornnets reir.
Og verken jeg eller paven
kan beskytte deg mot det som måtte komme.
God morgen, Mr. Merton.
Francesca Cabrini.
Skal vi begynne?
Selvfølgelig må halvparten av arbeiderne være italienske.
italiensk? Nei nei nei. Beklager, søster.
Vi bygde Roma, jeg er sikker på at vi kan bygge et sykehus.
Jeg er redd-
Det er ikke omsettelig.
Og alle arbeidere -- inkludert italienere --
må ha samme lønn.
Vi får se hva Dr. Murphy har å si om det.
Du må gjøre som jeg sier, Mr. Merton.
Og fra nå av sover søstrene og jeg her.
Nei, ingen Frelser...
Jeg har en tjeneste å be, Mr. Calloway.
Cabrini: Jeg skal se ordføreren.
Nå, Mr. Jenkins.
Du vil aldri se ordføreren.
Mr. Calloway vil ha en forsidehistorie.
Og mor er den eneste som holder det tilbake.
Så jeg ville gjort som hun sier.
Jenkins: Herr ordfører.
Mor Cabrini.
Cabrini: Deres ære.
Hvor er Calloway?
Cabrini: Jeg vil gjerne snakke med ordføreren alene, Mr. Jenkins.
- Vet du hvorfor jeg er her, herr ordfører?
Ordfører: Ikke i det minste.
Er du klar over brannen på byggeplassen min?
Ordfører: Hvis jeg ble holdt orientert om enhver brann i denne...
Det var brannstiftelse.
Detektivenheten er i tredje etasje.
Er det noe annet jeg kan hjelpe deg med?
Cabrini: Liv gikk nesten tapt...
Og jeg er villig til å tro
at den som gjorde dette
trodde stedet var tomt.
Forsiktig, mor.
Jeg er ikke her for å anklage.
Mr. Calloway har imidlertid sine egne ideer.
Jeg tror jeg blir truet av en nonne.
Cabrini: Hvis Mr. Calloway-
Mr. Calloway er en løgnaktig jævel!
Cabrini: Mr. Calloway er en venn.
Hvem ville bli glad for å høre at du har gitt din støtte
bak sykehuset mitt
og det gode arbeidet med-
Å, nei, nei, nei!
Hvis du tror du kommer til å marsjere inn her og fortelle meg-
Jeg vil ha det beste sykehuset!
For folket ditt
og for min!
Å, hvilken råte!
Cabrini: Du tror kanskje vi er late, skitne dyr,
men en dag, fortere enn du tror,
det vil være en italiener på dette kontoret!
-Og han vil ikke vaske den!
- Han skal styre New York.
Fordi de fleste av disse 'Dagos'
er allerede amerikanere!
Du har et valg på vei, gjør du ikke?
- Støtt arbeidet mitt nå,
og du vil ha deres lojalitet.
Det lover jeg.
Og hvis jeg ikke kan ha din støtte,
Jeg vil nøye meg med din beskyttelse.
Mr. Calloway vil bli veldig glad for å høre det,
det samme vil velgerne av Five Points.
Og jeg trodde du var ny på dette.
Ja takk.
Nå må jeg vite at dette er slutten på alle brannene,
av hvilken som helst type.
Og jeg er villig til å ta ditt ord for det,
fordi du er en god mann,
og gode menn lyver ikke for nonner.
Det er synd at du er kvinne, mor.
Du ville ha blitt en utmerket mann.
Å nei, herr ordfører.
Menn kunne aldri gjøre det vi gjør.
"An Empire of Hope," av Theodore Calloway.
Min kjære venn, Frances Xavier Cabrini,
ankom New York med ingenting annet enn en liten koffert
og noen få søstre --
og ble en av de store gründerne i sin tid.
Hennes første sykehus --
bygget midt i røyken av kontrovers --
ble snart ansett som en av de fineste i hele New York,
og var en kilde til stolthet og helbredelse
og håp for innvandrere fra alle nasjoner.
Cabrini og søstrene hennes fortsatte med å finne hundrevis
av sykehus, barnehjem, skoler,
og hjelpesentre over hele verden...
på alle kontinenter...
inkludert institusjoner dypt i Kina.
Det var det største veldedige imperiet
verden hadde kjent --
en prestasjon lik det
av Rockefeller eller Vanderbilt.
Og alle hennes institusjoner ble drevet av kvinner.
Cabrini fortsatte å trosse døden
til fylte 67 år.
Hun ble gravlagt på sitt store barnehjem
høyt over Hudson,
akkurat som hun spådde.
Hun ble kanonisert
ved Peterskirken i Vatikanet.
Det store torget --
som hun hadde gått alene over
så mange år før -
var pakket til bristepunktet.
Akkurat som Cabrini hadde pakket armene
rundt den glemte innvandreren,
Amerika omfavnet henne nå som en av sine egne.
Det ble holdt en feiring til ære for henne kl
Chicagos soldatfelt,
mens flere hundre tusen
lyttet på radioer over hele landet.
Cabrini var den første amerikanske helgen,
og er skytshelgen for alle innvandrere.
Og selv nå ber hun oss spørre –
hva slags verden vil vi ha?
Og hva vil vi gjøre for å oppnå det?