Da drengen blev født -
- blev han ligesom alle andre spartanere undersøgt.
Hvis han havde været lille og svag, syg eller vanskabt -
- ville han være blevet kasseret.
Så snart han kunne stå oprejst, blev han kastet ud i kamptræning.
Han lærte aldrig at trække sig, aldrig at overgive sig -
- og at døden på slagmarken i tjeneste for Sparta -
- var den største hæder, han kunne opnå.
Da drengen fyldte syv, blev han, som det var skik i Sparta -
- taget fra sin mor og kastet ud i en brutal verden.
Frembragt gennem 300 års spartansk krigersamfund -
- for at skabe de bedste soldater, verden havde set.
Agoge, som det kaldes, tvinger drengen til at kæmpe.
Udsulter ham, tvinger ham til at stjæle -
- og om nødvendigt til at dræbe.
Med kæp og pisk blev drengen straffet -
- og lærte ikke at vise smerte.
Han blev hele tiden sat på prøve og sendt ud i vildmarken.
Han lærte at bruge kløgt og vilje mod naturens vildskab.
Det var hans indvielse, hans tid i vildmarken -
- så han kunne vende tilbage til sit folk som spartaner -
- eller slet ikke.
Ulven kredser om drengen.
Med knivskarpe kløer og en pels sort som natten.
Øjne ildrøde som gløderne fra helvedes dyb.
Den enorme ulv snuser -
- og vejrer lugten af det måltid, der venter den.
Han er ikke grebet af frygt, men hans sanser er vakt.
Den kolde luft i hans lunger.
Fyrretræerne bøjer i vinden i det tiltagende mørke.
Hans hænder er rolige.
Hans form i top.
Og således vender drengen, der var opgivet -
- hjem til sit folk, til det hellige Sparta, som konge!
Vor konge, Leonidas!
Der er gået 30 år siden ulven.
Og ligesom dengang truer et bæst atter.
Tålmodigt og selvsikkert vejrer det lugten af det måltid, der venter.
Men dette bæst består af mennesker og heste, sværd og spyd!
En umådelig stor hær af trælle, parat til at fortære lille Grækenland.
Parat til at udrydde verdens eneste håb om fornuft og retfærdighed.
Et bæst nærmer sig.
Og det var kong Leonidas selv, der udæskede det.
Jo mere du sveder her, desto mindre vil du bløde på slagmarken.
Min far lærte mig, at frygt er konstant.
Men ved at acceptere den bliver man stærkere.
Min dronning. En persisk udsending venter på Leonidas.
I sidste ende er en spartaners sande styrke krigeren ved hans side.
Vis ham respekt og ære, så vil du blive behandlet ligesådan.
- Først kæmper du med hovedet. - Og så kæmper du med hjertet.
- Hvad er der? - Et persisk sendebud venter.
- Husk dagens lektion. - Respekt og ære.
Rådsmedlem Theron, jeg ser, De følte, der var brug for Dem.
- Jeg underholdt blot Deres gæster. - Sikkert.
Før du taler, skal du vide, at i Sparta bliver selv en konges sendebud -
- holdt ansvarlig for hvert et ord. Nå, hvad har du så at sige?
Jord og vand.
Har du redet helt fra Persien efter jord og vand?
Vær ikke undvigende eller dum. Det kan man ikke tillade sig i Sparta.
Hvorfor må hun tale blandt mænd?
Kun spartanske kvinder føder rigtige mænd.
Lad os gå og svale vore tunger.
Hvis I sætter jeres liv højt, hør da godt efter, Leonidas.
Xerxes erobrer og kontrollerer alt, hvad han behager.
Hans hær er så vældig, at jorden skælver, når den marcherer.
Kong Xerxes forlanger kun følgende:
En simpel gave af jord og vand -
- som tegn på, at Sparta underkaster sig Xerxes' vilje.
Underkastelse?
Dét er et problem. Rygtet vil vide -
- at athenerne allerede har sagt nej.
Og når de drengeglade filosoffer har vist sig så modige...
- Lad os være diplomatiske. - Og vi må værne om vort omdømme.
Vælg dine næste ord med omhu. Det kan blive dine sidste som konge.
Jord og vand...
- Galning! Du er en galning! - Jord og vand.
- Det finder du rigeligt af dernede. - Ingen truer et sendebud!
Du bringer kroner og hoveder fra besejrede konger til min by!
Du forulemper min dronning.
Du truer mit folk med trældom og død!
Jeg har valgt mine ord med omhu. Du burde have gjort det samme.
Det her er blasfemi! Vanvid!
Vanvid?
Det her er Sparta!
Velkommen, Leonidas. Vi har ventet dig.
Eforerne, de gamle guders præster.
Indavlede svin. Mere dyr end mennesker.
Dyr, som selv Leonidas må bestikke og anråbe.
For ingen spartansk konge er draget i krig uden eforernes velsignelse.
Perserne hævder, de har en hær på flere millioner.
Jeg håber for vor skyld, at de overdriver.
Men vi står nok over for den største hær nogensinde.
Før du fortæller os din plan, hvad har du så at tilbyde?
Vi vil bruge vore overlegne kampfærdigheder -
- og selve terrænet til at tilintetgøre dem.
- Vi marcherer nordpå til kysten... - Det er august, Leonidas.
- Det er snart fuldmåne. - Den hellige og gamle fest.
Sparta drager ikke i krig under Karneia.
Sparta vil brænde! Hendes mænd vil falde i kamp.
Og hendes kvinder og børn bliver trælle eller det, der er værre.
Vi spærrer for det persiske angreb ved kysten -
- ved at genopføre den fokiske mur.
Derfra sluser vi dem ind i bjergpasset, som vi kalder De Varme Porte.
I denne snævre passage har deres antal ingen betydning.
Bølge efter bølge af persere vil støde imod de spartanske skjolde!
Xerxes' tab bliver så store og hans mænd så demoraliserede -
- at han ikke har noget andet valg end at opgive sit forehavende.
Vi må rådføre os med Oraklet.
Lyt til guderne, Leonidas.
Jeg så hellere, at I lyttede til fornuft.
Din blasfemi -
- har allerede kostet os rigeligt.
Gør det nu ikke værre.
Vi rådfører os med Oraklet.
Sygelig, gammel mystik.
Værdiløse levn fra en tid før Spartas opstigen fra mørket.
Levn fra en meningsløs tradition.
En tradition, som selv Leonidas ikke kan trodse.
Thi han må respektere eforernes ord. Det siger loven.
Og ingen spartaner, undersåt eller borger, mand eller kvinde -
- træl eller konge, er hævet over loven.
Eforerne vælger kun de smukkeste spartanske piger som orakler.
Deres skønhed er deres forbandelse -
- for de gamle uslinge har behov som mænd -
- og sjæle så sorte som helvede selv.
Bed til vindene.
Sparta vil falde.
Hele Grækenland vil falde.
Stol ikke på mennesker.
Adlyd guderne.
Overhold Karneia!
Kongens nedstigning er sværere.
Opblæste, indavlede svin.
Værdiløse, sygdomsbefængte, rådne...
...korrupte.
I har nu vundet gudekongens gunst. O, vise, hellige mænd.
Ja.
Og når Sparta er brændt af, skal I bade i guld.
Friske orakler bliver bragt til jer -
- dagligt fra hele det persiske rige.
Lad dine læber afslutte det, dine fingre har indledt.
Eller har Oraklet også frarøvet dig dit begær?
Der skal mere end en fuld, ung piges ord til at slukke mit begær efter dig.
Hvorfor er du så så fjern?
For skønt Oraklet er en træl og vellystige gamle mænds fange -
- kan hendes ord ødelægge alt, hvad jeg har kært.
Er det derfor, min konge ligger søvnløs og må forlade den varme seng?
Kun én kvindes ord bør have indflydelse på min mands humør.
Og det er mine.
Hvordan kan en konge frelse sin verden -
- når de selv samme love, han har svoret at beskytte, forbyder ham det?
Det handler ikke om, hvad en spartansk borger skal gøre -
- ej heller en ægtemand eller konge.
Spørg i stedet dig selv, min kære.
Hvad bør en fri mand gøre?
- Er det dem alle? - Som beordret. 300.
Alle med sønner til at videreføre deres navn.
Vi står bag Dem! For Sparta! For frihed!
Til døden!
Han er din søn. Han er for ung til at have mærket en kvindes varme.
Jeg har andre. Astinos er tapper og parat.
Ikke yngre end os, den første gang du stod ved min side i kamp.
Du er en god ven -
- men der findes ikke en bedre kaptajn.
Min konge.
- Oraklet har talt. - Eforerne har talt.
- I må ikke drage i krig. - Det siger loven, Deres Nåde.
- Spartas hær må ikke drage i krig. - Det gør den heller ikke.
Jeg har ikke givet nogen ordre. Jeg er blot ude at strække benene lidt.
Disse 300 mænd er mine personlige livvagter.
- Hæren bliver i Sparta. - Hvor vil De tage hen?
Det har jeg ikke tænkt over, men nu du spørger -
- tror jeg, jeg vil drage nordpå.
De Varme Porte?
Afgang!
- Hvad skal vi gøre? - Hvad kan vi gøre?
Hvad I kan gøre?
Sparta får brug for sønner.
Spartaner!
Ja, min dronning?
Kom tilbage med dit skjold... eller på det.
Det skal jeg nok.
"Farvel, min elskede."
Han siger det ikke.
Der er ikke plads til blødhed. Ikke i Sparta.
Ingen plads til svaghed.
Kun de hårdføre og stærke må kalde sig spartanere.
Kun de hårdføre. Kun de stærke.
Vi marcherer -
- for vort land, vore familier, for vor frihed.
Vi marcherer.
- Daxos. En behagelig overraskelse. - Morgenen er fuld af overraskelser.
- Vi er blevet narret. - Der er kun et par hundrede.
Er dét deres hær?
Vi hørte, Sparta var på krigsstien, og ville slutte os til jer.
Hvis I vil se blod, skal I være velkomne.
Bringer du kun en håndfuld mænd imod Xerxes?
Jeg tog fejl i at tro, at Spartas engagement ville måle sig med vores.
Gør det da ikke det?
Du der.
- Hvad er din profession? - Jeg er pottemager.
Og dig. Hvad er din profession?
Skulptør.
- Og dig? - Smed.
Spartanere, hvad er jeres profession?
Kan du se, gamle ven? Jeg har taget flere soldater med end dig.
Ingen søvn i nat.
Ikke for kongen.
Alle hans 40 leveår har ledt ham til dette ene betydningsfulde øjeblik.
Dette ene strålende slag med skjold og spyd og kød og blod.
Det piner ham blot, at han har så få at ofre.
Vi bliver forfulgt.
Det har forfulgt os siden Sparta.
Min konge! Se!
Hvad er der sket? Hvor er folk henne?
- Persere. - Jeg anslår, der var omkring tyve.
En rekognosceringsenhed.
Men disse fodspor...
Bag os!
Et barn!
Der er stille nu.
De...
De kom... Uhyrerne fra mørket.
Med deres kløer og hugtænder angreb de dem.
Alle sammen på nær mig.
Landsbyboerne! Jeg har fundet dem.
Har guderne ingen barmhjertighed?
- Vi er fortabte. - Ti stille.
Barnet taler om de persiske spøgelser fra gammel tid.
De jager mænds sjæle.
De kan hverken slås ihjel eller besejres.
Ikke dette mørke. Ikke disse Udødelige.
Udødelige.
Vi lader det komme an på en prøve.
Ind i De Varme Porte marcherer vi.
Ind i den smalle passage, hvor Xerxes ' antal ikke har nogen betydning.
Spartanere, frivillige, frigivne trælle. Alle tapre grækere.
Brødre, fædre, sønner, alle marcherer vi.
For hæderens, pligtens og for ærens skyld marcherer vi.
Persere!
Ind i helvedes gab marcherer vi.
Lad os se disse moderløse hunde blive omslynget af Grækenlands arme.
- Kom. - Ja.
Det trækker op.
Zeus gennemborer himlen med tordenkiler -
- og hamrer løs på persernes skibe med orkanvinde.
Herligt!
Kun én af os spartanere forholder sig tavs og stille.
Kun han. Kun vor konge.
Min dronning?
Gårdspladsen er et mere passende sted for en gift kvinde.
Sladder og etikette er de mindste af mine bekymringer lige nu.
- Er denne diskretion nødvendig? - Jeg stoler ikke på nogen udenfor.
Selv her har Theron øjne, der fylder Sparta med frygt.
De lyder, som om hele Sparta lægger råd op imod Dem.
Jeg ville ønske, at det kun var imod mig.
Mange i Rådet vil stemme for at give alt, hvad vi ejer -
- og følge Leonidas, men så må De belønne dem.
Kan De skaffe mig foretræde? Hvis de ønsker fornuft, får de besked.
- Besked om hvad? - At friheden slet ikke er fri.
At den har den højeste pris. Blod.
Jeg skal gøre mit bedste for at samle vort råd.
Og det skal fyldes med Deres stemme.
- Jeg står i gæld til Dem. - Nej. Leonidas er også min konge.
Jeg så jo skibene blive knust. Hvordan kan det lade sig gøre?
- Vi så kun en brøkdel af Xerxes' hær. - Vi kan umuligt sejre.
Hvorfor smiler du?
Arkader, jeg har kæmpet talløse slag -
- men endnu ikke mødt en fjende, der kan tilbyde en "smuk død".
Jeg kan blot håbe på, at der blandt de krigere, der er samlet imod os -
- er én dernede, som magter den opgave.
Gå!
Videre, usle hunde!
Gå!
Fremad, siger jeg!
Stop her! Hvem har kommandoen?
Jeg er udsending for herskeren over hele verden -
- guden over alle guder, kongen over alle konger -
- og i kraft heraf forlanger jeg, at man fører mig til jeres hærfører.
Hør her. Tror I, vi bliver skræmt af, at I dræbte de sølle spejdere?
Disse bjerge myldrer med vore spejdere.
Og tror I, at jeres ynkelige mur vil udrette meget andet end at vælte -
- som en bunke tørre blade i...
Vore forfædre byggede denne mur af sten fra det gamle Grækenland.
Og med lidt spartansk hjælp fungerede dine spejdere som mørtel.
I skal bøde for jeres barbarisme!
Min arm!
Det er ikke din mere.
Tag tilbage til Xerxes og fortæl, at han står over for frie mænd her -
- ikke trælle. Og skynd dig -
- før vi finder på at gøre muren en kende større.
Nej. Ikke trælle.
Jeres kvinder bliver trælle.
Jeres sønner, jeres døtre -
- og jeres gamle bliver trælle! Men ikke jer.
Ved middagstid i dag er I døde.
Tusind nationer fra det persiske rige angriber jer.
Vore pile vil udviske solen.
Så slås vi i skyggen.
Muren er robust. Den skal nok få sendt perserne ind i De Varme Porte.
Har mændene fundet en vej bag om os?
- Nej. - En sådan vej findes, gode konge.
Lige bag det vestlige højdedrag. Det er en gammel gedesti.
Perserne kan bruge den til at overliste os.
Ikke ét skridt nærmere, uhyre.
Vise konge, jeg anmoder ærbødigst om foretræde.
- Jeg spidder dig! - Det har jeg ikke givet ordre til.
Tilgiv kaptajnen. En dygtig soldat, men det kniber med hans manerer.
- Jeg ved godt, hvordan jeg ser ud. - Du bærer den spartanske kappe.
Jeg er Efialtes, født i Sparta.
Kærlighed fik mine forældre til at flygte af frygt for, jeg blev kasseret.
- Dit skjold og rustning? - Det er min fars.
Jeg beder Dem, dristige konge, om at lade mig -
- ære min fars navn ved at tjene Dem i krig.
Min far har lært mig ikke at føle frygt -
- at bruge spyd og skjold og sværd, som var de en del af mig selv.
Jeg vil ære min fars rustning, prægtige konge -
- ved at tjene Dem i kamp.
- Flot stød. - Jeg vil dræbe mange persere.
Hæv dit skjold.
Hæv det, så højt du kan.
Din far skulle have lært dig, hvordan falanksen virker. Vi kæmper -
- som én uigennemtrængelig enhed. Dét er kilden til vor styrke.
Hver spartaner beskytter soldaten ved sin venstre side -
- fra lår til hals med sit skjold.
Hvis der er ét eneste svagt punkt, vakler falanksen.
Fra lår til hals, Efialtes.
Det gør mig ondt. Men ikke alle er skabt til at være soldat.
Hvis du vil bidrage til sejr -
- så hjælp til med at rydde slagmarken for døde, plej de sårede, hent vand.
Men hvad angår selve kampen, har jeg ingen brug for dig.
Mor! Far! I tog fejl!
Du tager fejl, Leonidas! Du tager fejl.
Send fønikerne til gedestien -
- og bed til, at ingen fortæller perserne om den.
- Jordskælv. - Nej. Kampformationer!
Her holder vi dem stangen! Her kæmper vi!
Her dør de! Gør disse skjold ære.
Husk denne dag, for det bliver jeres for al tid og evighed.
Spartanere! Nedlæg jeres våben!
Persere! Kom og tag dem!
Vent!
Giv dem intet. Men tag alt fra dem!
Rolig!
Skub!
Er det alt, hvad I har at byde på?
Skub!
Nu!
Skub!
Ingen fanger!
Ingen nåde!
- De ser tørstige ud. - Så må vi jo give dem en tår vand.
Mod klipperne!
Stands!
Det begynder sgu godt.
Duk og dæk!
Persiske krystere!
- Hvad fanden griner du af? - Du måtte bare sige det.
"Kæmpe i skyggen."
Rejs jer!
I dag skal ingen spartaner dø.
Rolig, min dreng.
Vi gør det, vi er trænet til. Det, vi er opfostret til. Og født til.
Ingen fanger. Ingen nåde. En god begyndelse.
- Jeg troede ikke, De kom. - Undskyld, min søn...
Gør det, sønner er bedst til. De behøver ikke undskylde.
Han bliver syv til næste år.
Det er altid en vanskelig tid for en spartansk mor.
Ja, det bliver svært, men også nødvendigt.
De skal tale til Rådet om to dage.
- Min mand har ikke to dage. - Betragt de to dage som en gave.
Det er ingen hemmelighed, at Theron begærer det, De besidder.
Det er hans stemme, De må gøre tavs. Gør ham til Deres allierede.
Så er sejren Deres.
Tak. Du er lige så vis, som du er venlig.
Der er din mor.
Hold bedre øje med ham. Gud forbyde, der tilstødte ham noget.
Eller hans kønne mor.
Vore græske kammerater trygler om at slås mod perserne.
Godt. Jeg har en opgave, som jeg tror, de magter.
Sig til Daxos, at jeg vil have ham og tyve af hans bedste mænd.
Kong Leonidas.
- Stelios, træk vejret roligt, dreng. - Javel.
Perserne nærmer sig.
En lille gruppe. For lille til at kunne angribe.
Kaptajn, du har kommandoen. Rolig, gamle jas.
Hvis de myrder mig, går hele Sparta i krig.
Bed til, at de er så dumme.
Bed til... at vi er så heldige.
Desuden -
- er der intet i vejen for, at vi kan være lidt høflige, vel?
Nej.
Lad mig gætte.
Du må være Xerxes.
Kom, Leonidas.
Lad os tale fornuft.
Det ville være et beklageligt spild. Intet mindre end vanvid, hvis du -
- og dine tapre tropper måtte lade livet -
- alene på grund af en misforståelse. Vi har så meget at lære af hinanden.
Har du ikke bemærket, hvad vi har lært jer hele morgenen?
Selv nu byder du mig trods, skønt du er truet af tilintetgørelse -
- og i tilstedeværelse af en gud. Det er ikke klogt at trodse mig.
Forestil dig, hvilken grum skæbne der venter mine fjender -
- når jeg med glæde ville dræbe mine egne mænd for at sejre.
Og jeg vil dø for enhver af mine.
I grækere er så stolte af jeres logik. Jeg vil foreslå, du gør brug af den.
Tænk på det smukke land, du så energisk forsvarer.
Forestil dig det ligge i aske. Tænk over jeres kvinders skæbne.
Du kender vist ikke vore kvinder.
Jeg kunne lige så godt have brugt dem her i dag.
Nok har du mange trælle, Xerxes -
- men kun få krigere.
Det varer ikke længe, førend de frygter mine spyd -
- mere end dine piske.
Det er ikke pisken, de frygter, men min guddommelige kraft.
Men jeg er en gavmild gud. Jeg kan gøre dig umådeligt rig.
Jeg gør dig til krigsherre over hele Grækenland.
Du skal føre mit krigsbanner til hjertet af Europa.
Dine atheniensiske rivaler skal knæle for dine fødder -
- når blot du knæler for mine.
Du er gavmild og guddommelig, o, konge over konger.
Et sådant tilbud ville kun en galning afslå.
Men tanken om at knæle er...
Forstår du, efter at have slagtet alle dine mænd -
- har jeg fået en slem krampe i benet, så jeg kan ikke rigtig knæle.
Jeres offer vil ikke blive glorværdigt.
Jeg sletter sågar mindet om Sparta af historien.
Ethvert stykke græsk pergament vil blive brændt.
Enhver græsk historiker og skriver får stukket øjnene ud og skåret tungen ud!
Blot en ytring af navnet Sparta eller Leonidas bliver straffet med døden!
Verden vil slet ikke vide, at du har eksisteret.
Verden vil vide, at frie mænd kæmpede mod en tyran -
- at få kæmpede mod mange -
- og før dette slag var ovre, vide, at selv en gudekonge kan bløde.
Du kæmpede godt i dag...
...af en kvinde at være.
Det gjorde du også. Bliver jeg såret, kan du måske holde trit med mig.
Måske var jeg så langt foran, at du ikke kunne se mig.
Du vendte snarere ryggen til thespianerne.
Jalousi klæder dig ikke, min ven.
Fart på!
Stabl perserne højt.
For hvis jeg ikke tager helt fejl, venter der os en travl nat.
De har tjent under de persiske konger i 500 år.
Deres øjne er sorte som natten. Tænderne er filet sylespidse.
De er uden sjæl.
De er kong Xerxes ' personlige livvagter. Den persiske krigselite.
Den mest dødelige enhed i Asien.
De Udødelige.
Gudekongen har afsløret en fatal svaghed.
Overmod.
Let at skose, let at narre.
Før sår og træthed har krævet deres -
- sender den gale konge sine ypperligste imod os.
Xerxes har bidt på krogen.
Spartanere, skub!
Udødelige. Det lader vi komme an på en prøve.
Far!
Min konge!
Arkadere, nu!
Vis spartanerne, hvad vi dur til!
Til angreb!
De råber og stikker vildt omkring sig. Snarere slagsbrødre end krigere.
De laver et vidunderligt rod.
Tapre amatører, de gør, hvad de skal.
De Udødelige. De klarer ikke kongens prøve.
Og en mand, der ser sig selv som en gud -
- føler en meget menneskelig, kold rislen ned ad ryggen.
For vor konge!
- Og vore ærefulde døde! - Hvem mon Xerxes sender nu?
Intet kan stoppe os nu.
Selv kongen begynder at tro på mere end hæder.
Et vanvittigt håb, men det er der.
Mod Asiens talløse horder, imod alle odds klarer vi det.
Vi kan holde De Varme Porte. Vi kan vinde.
Daggry.
Piske smælder. Barbarer hyler.
Dem bagved råber "fremad!".
Dem foran råber "tilbage!".
Vi er vidne til det groteske skue fra de mørkeste afkroge af Xerxes ' rige.
Da råstyrke ikke slog til, tyede de til trolddom.
Et hundrede nationer angriber os, hele Asiens hær.
Inde i denne trange passage betyder deres antal intet.
De falder i hobetal.
Vi sender de sårede kroppe og skøre hjerter tilbage til Xerxes ' fødder.
Kong Xerxes er misfornøjet med sine generaler.
Han straffer dem.
Xerxes sender nu sine uhyrer fra de fjerneste egne.
Men det er klodsede dyr, og bunken af døde persere er glat.
- Er du her stadig? - Nogen skal jo passe på dig.
Omgruppér!
Astinos! Min søn!
Astinos! Nej!
Slaget fortsætter. Vi mister kun få -
- men hver falden kriger er en nær ven eller slægtning.
Og da kaptajnen ser sin søns hovedløse krop -
- bryder han ud af geleddet. Han går amok i blodrus.
Kaptajnens smertensskrig -
- er mere skræmmende for fjenden end selv de dybeste krigstrommer.
Der skal tre mænd til at holde ham og føre ham tilbage i falanksen.
Sejren er vor.
Ingen sange bliver sunget.
Dine guder var ubarmhjertige, da de skabte dig, Efialtes.
Og spartanerne var grusomme, da de forviste dig.
Men jeg er venlig.
Alt, hvad du har drømt om, enhver form for lykke, du kan forestille dig.
Enhver glæde, dine landsmænd og falske guder har nægtet dig -
- vil jeg skænke dig.
Thi jeg er venlig.
Tilbed mig som din konge og gud.
Ja!
Før mine soldater til den skjulte sti, der ender bag de stædige spartanere.
Så vil du blive skænket uendelig glæde.
Ja! Jeg vil have det hele.
Rigdom! Kvinder!
Og én ting til.
Jeg vil have en uniform.
I orden.
Du vil erfare... at jeg er venlig.
I modsætning til den onde Leonidas, der beordrede dig til at rejse dig -
- beder jeg blot om, at du knæler.
En smuk aften.
Ja, men jeg bad dig ikke komme for at hyggesnakke, Theron.
Det er der ingen fare for. De har altid sagt tingene ligeud.
Må jeg tilbyde dig noget at drikke?
- Er det gift? - Desværre er det kun vand.
Det er kommet mig for øre, at De skal tale til Rådet.
Ja. Du må hjælpe mig med at få sendt hæren nordpå til vor konge.
Jeg kan se det for mig. Os to, der står sammen.
Jeg politiker, De kriger, vores stemmer som én.
- Men hvorfor skulle jeg gøre det? - Det beviser din loyalitet mod kongen.
Det er sandt. Men det her er politik, ikke krig.
- Leonidas er idealist. - Jeg kender også din slags.
Du sender mænd i kamp for din egen vindings skyld.
Deres mand har taget 300 af vore bedste soldater.
Han har brudt vore love og er draget af sted uden Rådets samtykke.
- Jeg er blot realist. - Du er opportunist.
De er lige så tåbelig som Leonidas hvis De tror, at mænd ikke har en pris.
Ikke alle er skabt lige. Dét er det spartanske kodeks, min lille dronning.
Jeg beundrer Deres lidenskab.
Men tro ikke et øjeblik, at De, en kvinde, dronning tilmed -
- kan træde ind i Rådets kammer og påvirke mænds mening.
Jeg styrer det kammer, som var det bygget med disse hænder.
Jeg kunne gøre det af med dig lige nu.
Du taler til Rådet, men for døve øren.
Leonidas får ingen forstærkninger, og hvis han vender tilbage -
- bliver han fængslet eller det, der er værre.
- Elsker du dit Sparta? Og din konge? - Ja.
Din mand kæmper for sit land og sin elskede.
Hvad kan du tilbyde -
- til gengæld for mit løfte om, at jeg vil få sendt hæren nordpå?
Hvad ønsker en realist af sin dronning?
Det tror jeg godt, du ved.
Det her er ikke hurtigt overstået.
Du vil ikke synes om det.
Jeg er ikke din konge.
Dilios, den skramme har vel ikke gjort dig ukampdygtig?
Nej. Det er blot et øje.
Guderne var så nådige at give mig et ekstra.
Min kaptajn?
Han forbander guderne og sørger alene.
Leonidas!
- Vi er fortabt! Det er ude med os. - Daxos, rolig nu.
En pukkelrygget forræder har ført De Udødelige til den skjulte sti.
Fønikerne blev overmandet uden kamp.
- Slaget er tabt, Leonidas. - Først når jeg siger det!
I morgen har de omringet os. De Varme Porte vil falde.
Spartanere! Bered jer på triumf!
Triumf? Har du mistet forstanden? Der bliver ingen triumf nu.
Kun retræte eller overgivelse. Eller døden!
Valget for os er let.
Spartanere trækker sig aldrig! De overgiver sig aldrig!
Sig det til alle. Lad alle grækere vide dette.
Lad hver og en ransage sin sjæl.
Og mens du er i gang, så ransag din egen.
Mine mænd går sammen med mig.
Må lykken stå dig bi, Leonidas.
Børn!
Kom her.
Ingen retræte. Ingen overgivelse.
Dét er spartansk lov.
Og efter spartansk lov bliver vi og kæmper -
- og dør.
En ny tid er begyndt.
En tid med frihed.
Og hele verden vil vide, at 300 spartanere -
- ofrede deres liv for at forsvare den!
Min ven.
Jeg har levet et helt liv uden at have fortrudt noget. Før nu.
Det er ikke, fordi min søn døde for sit land.
Det er, fordi jeg aldrig fik sagt, at jeg elskede ham højest.
At det var en ære at have ham ved min side.
At han var alt, hvad der var bedst i mig.
- Mit hjerte er knust over dit tab. - Hjerte?
Jeg har fyldt mit hjerte med had!
Godt.
Dilios, lad os gå lidt.
Javel.
Men jeg er parat til kamp.
Ja, du er en af de bedste.
Men du besidder en færdighed, ingen anden spartaner har.
Du skal overbringe mine sidste ordrer til Rådet med kraft og begejstring.
Fortæl dem vor historie.
Lad alle grækere vide, hvad der er sket her.
Du har en prægtig historie at fortælle. En historie om sejr.
Sejr?
Javel.
Nogen besked?
Til dronningen?
Lkke en, der behøver at blive sagt.
Hundredvis drager bort. En håndfuld bliver tilbage.
Kun én ser sig tilbage.
Spartanere!
Spis rigelig morgenmad.
For i aften spiser vi i helvede!
Jeg giver nu ordet til Leonidas' hustru og Spartas dronning.
- Hvad nu? - Rådsmedlemmer.
Jeg kommer ikke blot som jeres dronning.
Jeg kommer til jer som mor.
Jeg kommer til jer som hustru. Som spartansk kvinde.
Jeg kommer med stor ydmyghed.
Jeg repræsenterer ikke kongen. Hans handlinger siger mere end mine ord.
Jeg taler for dem, der ikke kan høres. Mødre, døtre, fædre, sønner.
300 familier, der lider for vore rettigheder -
- og for de principper, dette kammer bygger på.
Vi er i krig.
Vi må sende hele den spartanske hær for at bevare os selv og vore børn.
Send hæren for at bevare friheden.
Send den for retfærdighedens skyld. For lov og orden. For fornuftens skyld.
Men vigtigst af alt, send den for at bevare håbet.
Håbet om, at de ikke har kæmpet forgæves.
At deres mod knytter os sammen.
At vi bliver styrket af deres handlinger -
- og at jeres valg i dag afspejler deres tapperhed.
Bevægende, veltalende, lidenskabelig.
Men det ændrer ikke på, at Deres mand har sendt os i krig.
Nej! Xerxes har sendt os i krig, og før da hans far Darius ved Marathon.
Perserne helmer ikke, førend landet ligger i ruiner og kaos.
Vi har ikke brug for at blive belært om historien.
Hvad er det så, I vil belære om? Skal jeg opregne det?
Ære. Pligt. Hæder.
De taler om ære, pligt, hæder?
- Hvad med utroskab? - Hvor vover du!
Hvor vover jeg? Pas på hende.
Bag hendes dronningeydre skjuler sig en svindler.
Lyv ikke for medlemmerne af dette hellige råd.
For få timer siden bød De Dem til over for mig.
Var jeg svagere, ville jeg stadig have hendes lugt på mig.
- Uhørt! - Hykleren taler!
Modtog du ikke en lignende betaling for at lade hende få foretræde?
Det er løgn.
Inviterede De ham ikke til kongens sovegemakker -
- til den selv samme seng, hvor De så energisk forsøgte at overtale mig?
De ser rystet ud.
En kødelig bestikkelse, mens hendes mand opildner til anarki og krig.
Ord undslipper selv de listigste tunger, min lille skøgedronning.
Hvor dronningeagtigt.
Fjern hende fra dette kammer, før hun besudler os yderligere.
Det her er ikke hurtigt overstået.
Du vil ikke nyde det. Jeg er ikke din dronning.
Forræder!
Leonidas, mine komplimenter og lykønskninger.
Du har forvandlet ufærd til sejr. Trods din utålelige arrogance -
- beundrer gudekongen din spartanske tapperhed og færdighed.
- Du bliver en stærk allieret. - Overgiv dig, Leonidas!
Brug din forstand. Tænk på dine mænd.
- Jeg beder dig. - Lyt til din landsmand.
Han kan bekræfte den guddommeliges gavmildhed.
Trods dine talrige forulempelser, din afskyelige blasfemi -
- er hærskarernes herre villig til at tilgive alt -
- og belønne din tjeneste. Kæmper du for din jord?
Behold den. Kæmper du for Sparta?
Hun bliver rigere og mægtigere end nogensinde.
Kæmper du for din kongeværdighed?
Du bliver krigsherre over hele Grækenland -
- og skal kun adlyde den eneste sande verdenshersker.
Leonidas, din sejr bliver fuldendt -
- hvis du nedlægger dine våben og knæler for den hellige Xerxes.
Der er gået mere end 30 år siden ulven i vinterkulden.
Og nu som dengang er han ikke grebet af frygt -
- men af rastløshed. Skærpede sanser.
Den kølige havbrise kærtegner hans svedige bryst og hals.
Mågerne jamrer sig, endskønt de mæsker sig i havets tusinder af døde.
De rolige åndedrag fra de 300 bag ham -
- der er parat til at gå i døden for ham uden at tøve.
Alle er de parat til at dø.
Hans hjelm er kvælende.
Hans skjold er tungt.
Dit spyd.
Du der. Efialtes.
Gid du må leve for evigt.
Leonidas, dit spyd!
Stelios!
Angrib dem!
Hans hjelm var kvælende. Den begrænsede hans syn -
- og han må kunne se langt.
Hans skjold var tungt og skabte ubalance.
Og hans mål er langt væk.
De gamle siger, at vi spartanere er efterkommere efter selveste Herkules.
Den dristige Leonidas er et bevis på vor herkomst.
Hans brøl er langt og rungende.
Min konge.
Det er en ære at dø ved din side.
Det er en ære at have levet ved din.
Min dronning.
Min hustru.
Min elskede.
"Husk os."
Så enkel en ordre, en konge kan give.
"Husk, hvorfor vi døde."
Thi han ønskede hverken hyldest eller sang.
Ej heller monumenter eller digte om krig og tapperhed.
Hans ønske var enkelt.
"Husk os," sagde han til mig.
Dét var hans håb.
Hvis en fri sjæl en skønne dag skulle færdes på dette sted -
- i de talløse århundreder, der kommer -
- må alle vore stemmer da hviske til dig fra de tidløse sten.
Sig til spartanerne, du, som vandrer forbi -
- at her efter spartansk lov hviler vi.
Og således døde min konge -
- og mine brødre døde...
...for knap et år siden.
Længe grublede jeg over min konges kryptiske snak om sejr.
Tiden har vist, han havde ret.
Men fra fri græker til fri græker -
- er det blevet fortalt, at dristige Leonidas og hans 300 -
- så fjernt hjemmefra, ofrede livet, ikke kun for Sparta -
- men for hele Grækenland og de muligheder, landet har at byde på.
Her på dette ujævne stykke jord kaldet Platæa -
- venter der Xerxes' horder den visse død!
Netop der stimler barbarerne sammen.
Rædsel knuger deres hjerte med iskolde fingre.
De ved, hvilke rædsler de måtte lide ved de 300's sværd og spyd.
Nu stirrer de ud over sletten på 10.000 spartanere -
- der har kommandoen over 30.000 frie grækere.
Fjenden er i overtal med sølle 3: 1. Gode odds for enhver græker.
I dag befrier vi verden for mysticisme og tyranni -
- og indleder en fremtid, der er lysere, end vi kan forestille os.
Sig tak, mænd, til Leonidas og de tapre tre hundrede.
For sejren!
Team Wild Animals
Udgivet på: www.HoundDawgs.org