Da gutten ble født, -
- ble han, som alle spartanere, inspisert.
Hadde han vært liten eller puslete -
- eller sykelig eller vanskapt, ville han ha blitt vraket.
Fra han kunne stå, fikk han sin ilddåp i kamp.
Han lærte at man aldri viker, aldri overgir seg.
Han lærte at døden på slagmarken i Spartas tjeneste -
- var den største ære han kunne oppnå i livet.
Sju år gammel, slik skikken er i Sparta, -
- ble gutten tatt fra sin mor og kastet inn i en voldsom verden.
I et spartansk krigersamfunn som gjennom 300 år var bygget opp -
- til å skape de beste soldater verden noen gang har sett.
Agogen, som den kalles, tvinger guttene til å kjempe.
Sulter dem, tvinger dem til å stjele, -
- og om nødvendig - til å drepe!
Med stokk og pisk ble han straffet, -
- lærte å bite smerten i seg og ikke vise nåde.
Han ble stadig stilt på prøve, kastet ut i villmarken.
Alene med sin egen kløkt og vilje mot naturens villskap.
Det var ilddåpen hans, denne tiden i villmarken.
Derfra skulle han vende tilbake til sitt folk som spartaner, -
- eller ikke i det hele tatt.
Ulven begynner å sirkle inn gutten.
Klør av svart stål, pels som den mørkeste natt.
Med glødende røde øyne, edelsteiner fra selve helvete.
Den enorme ulven snuste, -
- tok mål av byttet som ventet.
Det er ikke frykt som griper ham, bare en skjerpet årvåkenhet.
Den kalde luften i lungene.
Vindskakke pinjetrær som svaier mot den kommende natt.
Hendene hans er stø. Formen er -
- perfekt!
Og gutten, som nå er oppgitt som død, -
- vender tilbake til sitt folk, til hellige Sparta, som konge!
Vår konge, Leonidas!
Det er over 30 år siden den ulven og vinterkulden.
Og nå som da, nærmer et udyr seg.
Tålmodig og selvsikkert tar det mål av sitt bytte.
Men dette udyret består av mennesker, hester, sverd og spyd!
En hær av slaver, ufattelig stor, klar til å fortære vesle Hellas.
Klar til å utslette verdens eneste håp om fornuft og rettferdighet.
Et udyr nærmer seg.
Og det var kong Leonidas selv som provoserte det.
Jo mer du svetter her, desto mindre vil du blø i kamp.
Far lærte meg at frykt alltid er konstant.
Når du forsoner deg med den, blir du sterkere.
Dronning, en persisk utsending venter på Leonidas.
Egentlig ligger en spartaners styrke hos krigeren ved siden av ham.
Så vis ham respekt og ære, og han vil gjengjelde det.
- Først kjemper du med hodet... - Så kjemper du med hjertet.
- Hva er det? - Et persisk sendebud venter.
- Ikke glem det du lærte i dag. - Respekt og ære.
Rådsmedlem Theron, du følte deg kallet, til en forandring.
Jeg underholdt gjestene deres.
Sikkert.
Perser, du skal vite at i Sparta blir alle, også en konges sendebud, -
- holdt ansvarlig for det de sier.
- Hvilket budskap bringer du? - Jord og vann.
Har du ridd helt fra Persia for jord og vann?
Lkke vær slu eller dum, perser, det har du ikke råd til i Sparta.
Tror kvinnen hun kan tale blant menn?
Kun spartanerkvinner føder ekte menn.
La oss gå en tur og roe oss ned.
Om du setter deres liv høyere enn total utslettelse, så hør godt etter.
Xerxes erobrer og styrer over alt han legger sine øyne på.
Han fører en hær så stor at grunnen rister under den.
Så stor at den drikker elvene tomme.
Gudekongen Xerxes krever kun et enkelt offer av jord og vann -
- som tegn på Spartas underkastelse for Xerxes' vilje.
Underkastelse?
Det kan bli et problem. For det ryktes -
- at atenerne alt har takket nei til dere.
Hvis de filosofene og gutteelskerne har hatt såpass til mot, så...
- La oss være diplomatiske. - Og spartanere -
- har sitt ry å ivareta. - Velg dine neste ord med omhu.
De kan bli dine siste som konge.
"Jord og vann."
Galning! Du er gal!
Jord og vann. Du finner nok av begge deler der nede.
Ingen, verken perser eller greker, truer et sendebud!
Du bringer kroner og hoder av beseirede konger til mine byporter!
Du fornærmer min dronning.
Du truer mitt folk med slaveri og død!
Jeg har valgt mine ord med omhu. Kanskje du burde gjort det samme.
Dette er gudsbespottelse! Dette er galskap!
Galskap?
Dette er Sparta!
Velkommen, Leonidas.
Vi har ventet deg.
Eforene, de gamle guders prester.
Innavlede svin.
Mer dyr enn mennesker.
Skapninger som selv Leonidas må bestikke og trygle.
For ingen spartanerkonge har gått til krig uten eforenes velsignelse.
Perserne hevder deres styrker teller millioner.
Jeg håper for vår skyld at de overdriver.
Men det er ingen tvil om at vi står overfor tidenes største hær.
Før vi hører planen din, -
- hva har du å tilby?
Vi skal bruke våre overlegne kampferdigheter -
- og selve Hellas' natur til å tilintetgjøre dem.
Vi marsjerer nord til kysten, der jeg skal sørge for...
Det er august, Leonidas. Det nærmer seg fullmåne.
Den hellige, historiske fest. Sparta kriger ikke under Carneia.
Sparta kommer til å brenne! Byens menn vil dø ved våpen, -
- mens kvinner og barn vil bli slaver eller verre!
Vi blokkerer persernes angrep mot kysten -
- ved å bygge opp igjen den fokiske muren.
Derfra styrer vi dem inn i fjellpasset vi kaller Helvetesporten.
I den trange passasjen er ikke det store antallet til noen hjelp.
Bølge på bølge av persiske angrep vil bli knust mot spartanske skjold!
Xerxes vil lide så store tap og hans menn vil bli så desillusjonert -
- at han vil avblåse hele krigstoget.
Vi må rådføre oss med Orakelet.
Stol på gudene, Leonidas.
Dere bør heller stole på fornuften.
Gudsbespottelsen din har kostet oss nok allerede.
Ikke gjør vondt verre.
Vi skal rådføre oss med Orakelet.
Sykelige gamle mystikere.
Verdiløse gamle levninger fra tiden før Sparta trådte ut av mørket.
Levninger av en tåpelig tradisjon.
En tradisjon selv ikke Leonidas kan trosse, -
- for han må respektere eforenes ord. Sånn er loven.
Og ingen spartaner, undersått eller borger, mann eller kvinne, -
- slave eller konge, står over loven.
Eforene velger vakre spartaner- piker til å være orakler hos dem.
Skjønnheten er deres forbannelse.
For de gamle vrakene har menns behov -
- og sjeler svarte som helvete.
Be til vindene.
Sparta vil falle.
Hele Hellas vil falle.
Stol ikke på mennesker.
Hedre gudene!
Hedre Carneia!
Klatreturen ned er tung for kongen. De pompøse, innavlede svina.
Unyttige, sykelige, råtne, korrupte.
Dere har gudekongens gunst nå, -
- vise og hellige menn.
Ja. Og når Sparta brenner, skal dere bade i gull.
Nye orakler skal bli levert til dere -
- daglig fra alle rikets hjørner.
Leppene dine kan fullføre det fingrene dine har begynt.
Eller har Orakelet frarøvet deg alt ditt begjær også?
Det skal mer enn berusede ungjenteord til å frarøve meg begjæret til deg.
Hvorfor er du så fjern da?
Selv om det er en slave og fange av lidderlige, gamle menn, -
- så kan Orakelets ord sette i brann alt det jeg har kjært.
Så det er derfor min konge er søvnløs og tvinges ut av sengevarmen?
Kun én kvinnes ord får påvirke humøret til mannen min, nemlig mine.
Hvordan redder en konge sitt rike -
- når de lover han har sverget å verne om, hindrer ham i å handle?
Spørsmålet er ikke hva en spartaner, borger eller konge, skal gjøre.
Spør deg heller, min kjære, hva burde en fri mann gjøre?
- Er dette alle? - 300, slik du beordret.
Alle med sønner som bærer deres navn videre.
Vi er med deg! For Sparta! For frihet! Inntil døden!
Han er sønnen din, for ung til å ha kjent en kvinnes varme.
Jeg har andre til å erstatte ham. Astinos er tapper og rede som noen.
Ikke yngre enn vi var første gang du sto ved siden av meg i strid.
Du er en god venn, men bedre kaptein fins ikke.
Herre konge.
Herre konge, Orakelet har talt.
- Og eforene. Vi må ikke marsjere! - Det er loven, herre.
- Spartanerhæren må ikke gå i krig. - Nei, jeg har ikke gitt ordre om det.
Jeg går bare en tur, strekker på bena.
Disse 300 mennene er garden min.
- Hæren vår blir i Sparta. - Hvor skal du hen?
Jeg vet ikke helt, men siden du spør, så drar jeg vel nordover.
Til Helvetesporten?
Marsjer ut!
Hva skal vi gjøre?
- Hva kan vi gjøre? - Hva kan dere gjøre?
Sparta vil trenge sønner.
Spartaner!
Ja, min dronning?
Kom tilbake med ditt skjold, eller liggende på det.
Ja, min dronning.
"Far vel, min kjære." Han sier det ikke.
Det er ikke plass for ømhet. Ikke i Sparta.
Ikke plass for svakhet.
Kun de harde og sterke får kalle seg spartanere.
Kun de harde. Kun de sterke.
Vi marsjerer.
For vårt land, for våre familier, for vår frihet.
Vi marsjerer.
Daxos. For en hyggelig overraskelse.
- En morgen full av overraskelser. - De er bare noen få hundre.
- Dette er en overraskelse. - Stille!
Er dette hæren deres?
Vi hørte Sparta var på krigsstien. Vi ville slutte oss til.
Er det blod dere søker, må dere gjerne slutte dere til oss.
Fører du kun en håndfull soldater mot Xerxes?
Jeg ventet at Sparta ville stille like sterkt som vi gjør.
Gjør vi ikke det?
Du der. Hva er du av yrke?
Jeg er pottemaker.
Og du, arkadier, hva er du av yrke?
- Billedhugger. - Billedhugger...
- Og du? - Grovsmed.
Spartanere! Hva er dere av yrke?
Ser du, gamle venn? Jeg har med flere soldater enn du har.
Ingen søvn i natt. Ikke for kongen.
Alle hans 40 år har ledet fram mot denne strålende skjebnestund, -
- dette sammenstøt mellom skjold, spyd, sverd og bein, kjøtt og blod.
Det eneste som tynger ham, er at han har så få å ofre.
Vi blir forfulgt.
Det har fulgt etter oss fra Sparta.
Herre konge - se!
Hva har skjedd her? Hvor er alle menneskene?
- Persere. - Omtrent 20 stykker.
En speidertropp.
Men disse fotavtrykkene...
Bak oss!
Et barn!
Det er stille nå.
De...
De kom som udyr ut av mørket.
Med sine klør og hoggtenner tok de dem.
Alle sammen.
Unntatt meg.
Landsbyboerne! Jeg fant dem.
Viser gudene ingen nåde?
- Vi er dødsdømt! - Ti stille.
Barnet forteller om persergjenferd, velkjente fra fordums tider.
De jakter på menneskesjeler.
De kan verken drepes eller beseires.
Ikke disse mørkets krefter. Ikke disse udødelige.
Udødelige... Det skal vi gi dem muligheten til å bevise.
Inn Helvetesporten marsjerer vi. Inn i den trange passasjen, -
- der det ikke hjelper at Xerxes ' menn er mange. Spartanere, -
- borgersoldater, frigitte slaver, tapre grekere alle sammen.
Brødre, fedre, sønner...
Vi marsjerer.
For ære, for plikt, for heder marsjerer vi.
Se! Persere!
Inn i helvetes gap marsjerer vi.
La oss se på de morløse hundene når Hellas selv omfavner dem.
Kom.
Ja visst.
Det ser ut til å bli regn.
Zevs splintrer himmelen med lyn -
- og herjer persernes skip med stormvind.
Strålende!
Kun én blant oss bevarer sin spartanske fatning.
Kun han, kun vår konge.
Min dronning?
Dronning, borggården sømmer seg bedre for en gift kvinne.
Sladder og passende atferd bekymrer meg minst, rådsmedlem.
- Er slikt hemmelighold nødvendig? - Er jeg trygg utenfor mitt eget hjem?
Selv her har Theron øyne og ører som fyller Sparta med tvil og frykt.
Du snakker som om hele Sparta sammensverger seg mot deg.
Om det bare var mot meg.
Mange i vårt råd vil stemme for å gi alt og følge Leonidas, -
- men da må du vise dem gunst.
Kan jeg få tale til rådet? Vil de høre fornuft, skal de få vite.
- Vite hva da, dronning? - At friheten slett ikke er fri.
At den koster det mest dyrebare av alt, nemlig blod.
Jeg skal samle rådet, og råds- kammeret skal fylles av din stemme.
- Jeg står i gjeld til deg. - Nei. Leonidas er min konge, -
- så vel som din.
Jeg så skipene bli knust mot klippene. Hvordan er dette mulig?
Vi så bare en liten del av uhyret som utgjør Xerxes' hær.
Vi kan ikke vinne noen seier her.
Hvorfor smiler du?
Arkadier, jeg har vært i strid talløse ganger.
Ennå har ingen motstander kunnet tilby det vi kaller "en vakker død".
Jeg får håpe at med hele verdens krigere samlet mot oss, -
- så fins det kanskje en der nede som viser seg oppgaven voksen.
Videre!
Fortsett, hunder!
Videre!
Fremad, sa jeg!
Stans her! Hvem har befalet her?
Jeg er utsending fra hele verdens hersker, -
- guden over alle guder, kongen over alle konger.
Ved den fullmakt krever jeg at noen viser meg deres befalshavende.
Tror dere at de få dusinene dere drepte, skremmer oss?
Åsene her kryr av våre speidere.
Tror dere at den ynkelige muren deres vil annet enn falle -
- som en haug med tørt løv i...
Våre forfedre reiste denne muren -
- med gammel stein fra skjødet av Hellas selv.
Og med litt spartansk hjelp, ble perserspeiderne en bra mørtel.
Dere skal få unngjelde for slikt barbari!
Armen min!
Det er ikke din arm lenger.
Løp og si til Xerxes at han står overfor frie menn her, -
- ikke slaver. Gjør det fort, før vi lager muren vår enda høyere.
Nei. Ikke slaver.
Kvinnene deres skal bli slaver.
Sønnene deres, døtrene deres og de eldre skal bli slaver!
Men ikke dere. Nei.
Innen middagstid i dag skal dere være døde menn.
Perserrikets tusen nasjoner skal gå løs på dere!
Pilene våre vil stenge solen ute.
Så får vi kjempe i skyggen.
Muren er solid. Den vil tvinge perserne inn i Helvetesporten.
Har mennene funnet en rute over åsene der vi kan falles i ryggen?
Det fins en slik rute, over åsen i vest. Et gammelt geitetråkk.
- Perserne kan angripe oss derfra. - Ikke et skritt nærmere, uhyre!
- Konge, jeg ber ydmykt om audiens. - Jeg spidder deg på flekken!
Jeg har ikke gitt ordre om det.
Tilgi kapteinen. Han er en god soldat, men litt røff i kantene.
Ingen ting å tilgi, herre konge. Jeg vet hvordan jeg ser ut.
- Du bærer spartaneres røde farge. - Jeg er Efialtes.
Født i Sparta.
Mine foreldre flyktet fra Sparta for at jeg ikke skulle bli vraket.
Skjoldet og rustningen?
Min fars.
Jeg ber deg, tapre konge, om å la meg -
- få gjenreise min fars navn ved å tjene deg i strid.
Far lærte meg å være fryktløs og å la spyd, skjold og sverd -
- være en like naturlig del av meg som mitt eget hjerte.
Jeg vil gjøre meg fortjent til fars rustning ved å tjene deg i strid.
- Et bra støt. - Jeg skal drepe mange persere.
Løft skjoldet.
Løft skjoldet så høyt du kan.
Din far burde ha lært deg hvordan falanksen vår fungerer.
Vi kjemper som én enkelt, ugjennomtrengelig enhet.
Det er grunnlaget for styrken vår.
Hver spartaner beskytter sidemannen fra lår til hals med skjoldet sitt.
Ett enkelt svakt punkt, og hele falanksen vakler.
Fra lår til hals, Efialtes.
Beklager, min venn. Men ikke alle er født til å være soldater.
- Men jeg... - Vil du bidra til spartansk seier, -
- kan du fjerne døde fra slagmarken, pleie sårede, gi dem vann.
Men i selve striden kan jeg ikke bruke deg.
Mor! Far! Dere tok feil!
Du tar feil!
Leonidas, du tar feil!
Send fokiere til geitetråkket -
- og la oss håpe at ingen forteller perserne om det.
- Jordskjelv. - Nei, kaptein.
Kampformasjoner.
Her skal vi stoppe dem! Her skal vi kjempe!
Her er det de skal dø! Gjør dere fortjent til skjoldene!
Husk denne dagen, menn, for den blir deres i all evighet.
Spartanere! Legg ned våpnene!
Persere!
Kom og ta dem!
Hold!
Lkke gi dem noen ting! Men ta fra dem alt!
Stødig!
Skyv!
Kan dere ikke bedre?
Skyv!
Nå!
Skyv!
Ingen fanger!
Ingen nåde!
De ser tørste ut!
La oss gi dem noe å drikke!
Til klippene!
Holdt!
En forbasket god begynnelse.
Dukk og dekk!
Persiske feiginger.
- Hva pokker ler du av? - Du måtte jo si det.
"Kjempe i skyggen."
Reis dere!
I dag dør ingen spartaner!
Rolig, sønn.
Vi gjør det vi er opplært til, det vi er oppdratt til, -
- det vi er født til.
Ingen fanger. Ingen nåde. En god begynnelse.
- Jeg var redd for at du ikke kom. - Beklager, sønnen min...
Han gjør det barn kan best. Ikke be om unnskyldning.
Sønnen din begynner i agogen neste år.
Det er alltid en vanskelig tid for en spartanermor.
Ja, det blir tungt. Men også nødvendig.
Du får tale for rådet om to dager.
- Mannen min har ikke to dager. - Se på de to dagene som en gave.
Det er ingen hemmelighet at Theron vil ha det som er ditt.
Det er ham du må få til å tie. Gjør ham til din allierte, -
- og du får din seier.
Takk. Du er like klok som du er snill.
Der er moren din.
Pass bedre på ham, han skal jo bli konge. Synd om noe skulle skje ham.
Eller hans vakre mor.
Våre greske kamerater trygler om å få gå løs på perserne.
Bra. Jeg har noe jeg tror de kan klare.
Si til Daxos at han og 20 av hans beste menn skal gjøre seg klare.
Kong Leonidas.
- Stelios, få igjen pusten, gutt. - Ja, herre.
Perserne nærmer seg.
Noen få. For få til at de kan angripe.
- Kaptein, du har kommandoen. - Men herre...
Slapp av, gamle venn. Myrder de meg, går hele Sparta til krig.
La oss be om at de er så dumme.
La oss be om at vi er så heldige.
Dessuten...
Det er da ingen grunn til at vi ikke kan være siviliserte, vel?
Nei, herre.
La meg gjette.
Du må være Xerxes.
Kom igjen, Leonidas.
La oss være fornuftige. Det ville være fryktelig bortkastet -
- og den rene galskap, om du, konge, og dine tapre tropper skulle falle, -
- pga en tragisk misforståelse. Våre kulturer har så mye å dele.
Har du ikke merket at vi har delt kulturen vår med dere i hele dag?
Dere er en fascinerende stamme. Trassige, selv om utryddelse venter.
Og det i nærvær av en gud. Det er uklokt å trosse meg, Leonidas.
Tenk på skjebnen mine fiender lider, når jeg dreper mine egne menn.
Mens jeg gladelig dør for mine.
Dere grekere er stolte av logikken deres. Så bruk den.
Se for deg det vakre landet dere så tappert forsvarer.
Jeg kan legge det i aske.
- Tenk på skjebnen til kvinnene deres. - Du kjenner ikke kvinnene våre.
Jeg kunne like godt ha sendt dem mot dere, ut fra hva jeg har sett.
Du har mange slaver, Xerxes, men få krigere.
Om ikke lenge vil de frykte mine spyd -
- mer enn din pisk.
Det er ikke pisken de frykter.
Det er min guddomsmakt.
Men jeg er en gavmild gud. Jeg kan gjøre deg ustyrtelig rik.
Jeg kan gjøre deg til krigsherre over hele Hellas.
Du kan bringe min fane til hjertet av Europa.
Dine rivaler i Aten vil knele for dine føtter, -
- hvis du bare vil knele for meg.
Du er like gavmild -
- som du er guddommelig, -
- konge over konger. Et slikt tilbud ville kun en galning avslå.
Men -
- tanken på å knele er...
Nedslaktingen av alle mennene dine har gitt meg en vond krampe i leggen.
- Så det er vanskelig for meg å knele. - Det blir ingen ære i ditt offer.
Jeg skal viske minnet om Sparta ut av historieskriftene.
Hver greske pergamentrull skal brennes!
Greske historikere og skrivere skal gjøres blinde og stumme!
Den som så mye som nevner Sparta eller Leonidas, straffes med døden!
Verden vil aldri vite at dere i det hele tatt eksisterte.
Verden vil vite at frie menn sto imot en tyrann.
At få sto imot mange.
Og før denne kampen er over: At selv en gudekonge kan blø.
Du kjempet godt i dag, -
- til kvinnfolk å være.
Du også. Hvis jeg blir såret, kan du kanskje holde tritt med meg.
Kanskje jeg var så langt foran at du ikke så meg.
Du tilbød nok heller ryggen din til tragediennene.
Avindsyke kler deg ikke, min venn.
Fortere, karer!
Stable perserne høyt.
For om jeg ikke tar feil, har vi en vill natt i vente.
De har tjent persiske kongers onde vilje i 500 år.
Øyne svarte som natten. Tenner filt til hoggtenner.
Sjelløse.
Kong Xerxes egen garde. Persernes elitekrigere.
De dødeligste krigere i hele Asia. De udødelige.
Gudekongen har framvist en fatal brist: Overmot.
Lett å terge, lett å lure.
Før sår og tretthet krever for mye, sender kongen sine beste mot oss.
Xerxes har slukt åtet.
Spartanere, skyv!
Udødelige. Det ga vi dem mulighet til å bevise...
Far!
Min konge!
Arkadiere - nå!
Gå på! Vis spartanerne hva vi kan!
De hyler og banner og fekter vilt, er mer bråkmakere enn krigere.
De lager et forferdelig rot.
Tapre amatører, de gjør sin del.
Udødelige. De består ikke prøven til kongen vår.
Og en mann som anser seg som gud -
- kjenner en meget menneskelig kulde krype inn over seg.
For vår konge! Og for våre ærbare døde!
- Hvem våger Xerxes nå å sende?! - Ingen ting kan stoppe oss nå!
Selv kongen tør å håpe på mer enn ære. Et vilt håp, -
- men det lever.
Mot Asias endeløse horder, mot alle odds, kan vi klare det.
Vi kan holde Helvetesporten. Vi kan vinne.
Daggry.
Pisken smeller. Barbarene hyler.
De bak skriker: "Fremad!"
De foran skriker: "Tilbake!"
Vi ser groteske skapninger fra de mørkeste avkroker av Xerxes ' rike.
Når styrke ikke nytter, tyr de til trolldom.
Hundre nasjoner gyver på oss, armeer fra hele Asia.
Presset inn i denne smale passasjen hjelper mengden deres ingen ting.
De stuper i hundretall.
Som lemlestede lik og fryktsomme vrak sendes de tilbake til Xerxes.
Kong Xerxes er misfornøyd med sine generaler.
Han henretter dem.
Xerxes sender sine monstre fra en halv verden unna.
Men det er noen klossete beist, og stablede perserlik er sleipe.
- Er du her ennå? - Noen må gi deg ryggdekning.
Jeg er opptatt!
Omgrupper!
Astinos! Min sønn!
Astinos! Nei!
Dagen lir på.
Vi mister få, men hver som stuper er en venn eller kjær, nær slekt.
Ved synet av sin halshogde sønn bryter kapteinen ut av rekkene.
Han går amok i vill blodtåke.
Kapteinens smerteskrik ved tapet av sønnen -
- skremmer fienden mer enn truende krigstrommer.
Tre mann må roe ham og bringe ham tilbake til oss.
Dagen er vår. Ingen sanger synges.
Dine guder var onde som skapte deg slik, min venn Efialtes.
Spartanerne var også onde som støtte deg fra seg.
Men jeg er snill.
Alt du kan ønske deg, all lykke du kan forestille deg, -
- hver glede ditt greske folk og dine falske guder nektet deg, -
- vil jeg gi deg.
For jeg er snill.
Godta meg som din konge og gud!
Ja!
Før soldatene mine til stien som bringer oss bak spartanerne, -
- og dine gleder vil bli endeløse.
Ja! Jeg vil ha alt sammen!
Rikdom! Kvinner!
Og én ting til:
Jeg vil ha en uniform.
Skal bli.
Du vil oppdage at jeg er snill.
I motsetning til den onde Leonidas, som krevde at du sto, -
- krever jeg kun at du kneler.
En vakker kveld.
Ja, Theron, men jeg ba deg ikke hit for å prate tøv.
Det vet jeg.
- Du har aldri ofret ord på meg. - Kan jeg by deg noe å drikke?
- Er det gift? - Jeg må nok skuffe deg. Bare vann.
Jeg hører du skal få tale for rådet.
Jeg trenger din hjelp til å få dem til å sende hæren til kongen vår.
Ja.
Jeg kan se for meg at vi to sammen, jeg som politiker, -
- du som kriger, kan klare det. Men hvorfor skulle jeg ønske det?
Det viser at du støtter en konge som nå kjemper for vannet vi drikker.
Ja, men dette er politikk, ikke krig. Leonidas er en idealist.
Jeg kjenner din sort. Du sender menn i døden for din egen vinning.
Mannen din, vår konge, tok med 300 av våre beste krigere i døden.
Han brøt våre lover og dro uten rådets samtykke.
- Jeg er simpelthen realist. - Du er opportunist.
Du er like dum som Leonidas om du tror at menn ikke har en pris.
Alle menn er ikke skapt like. Det er spartanernes troskapsed.
Jeg beundrer lidenskapen din.
Men ikke tro at du som kvinne og dronning kan gå inn til rådet -
- og overbevise menn.
Jeg eier det rådskammeret, som om det var bygget med disse hender.
Jeg kunne klemme livet ut av deg her og nå.
Du skal få tale for rådet, men du vil tale for døve ører.
Leonidas får ingen forsterkninger. Vender han tilbake uten min hjelp, -
- vil han havne i fengsel eller verre!
- Elsker du ditt Sparta? - Ja.
- Og din konge? - Det gjør jeg.
Din mann kjemper for sitt land og sin kjære. Hva tilbyr du -
- mot at jeg lover å hjelpe deg å få sendt hæren vår nordover?
Hva vil en realist med sin dronning?
Det tror jeg at du vet.
Dette vil ikke være raskt over.
Du vil ikke nyte det.
Jeg er ikke kongen din.
Delios?
Den skrammen har vel ikke gjort deg ubrukelig?
Nei da, det er bare et øye. Gudene var så rause å gi meg ett til.
Og min kaptein?
Han forbanner gudene og sørger alene.
Leonidas! Vi er ferdige! Tilintetgjort!
Rolig.
Pukkelryggen har ført de udødelige til geitetråkket bak oss!
Fokierne der ble jagd bort uten kamp. Dette slaget er over!
Dette slaget er over når jeg sier det er over!
Innen daggry har de udødelige omringet oss! Helvetesporten faller!
Spartanere, forbered dere på den store ære!
Ære? Er du blitt gal?
Det venter oss ingen ære nå! Kun flukt, overgivelse eller døden!
Det valget er lett for oss, arkadier!
Spartanere flykter aldri! Spartanere overgir seg aldri!
Spre det til alle. La hver greker få vite det.
La hver og en av dem ransake sin sjel!
Og ransak også din egen.
Mine menn drar med meg.
Lykke på reisen, Leonidas.
Barn!
Vi samles her!
Ingen flukt. Ingen overgivelse.
Det er spartansk lov.
Lfølge spartansk lov skal vi holde stand, kjempe og dø.
En ny tidsalder har begynt.
Frihetens tidsalder!
Og alle vil vite at 300 spartanere -
- ga sitt siste åndedrag for å forsvare den!
Min venn.
Jeg har levd hele mitt liv uten anger, inntil nå.
Det er ikke fordi sønnen min ga sitt liv for sitt land.
Det er fordi jeg aldri fortalte ham at jeg satte ham høyest.
At han sto meg bi med ære.
At han var alt det beste i meg.
- Mitt hjerte er knust av tapet ditt. - Hjertet?
Jeg har fylt hjertet med hat!
Bra.
Delios, la oss gå en tur.
Ja, herre.
- Men jeg er sterk og klar for kamp. - Det er du, en av de beste.
Men du har en annen nådegave som få spartanere har.
Du skal overbringe mine siste ordrer til rådet, med fynd og klem.
Fortell om oss.
La hver greker få vite hva som skjedde her.
Du skal få et storverk å berette om.
- En beretning om seier. - Seier?
Ja, herre.
Herre, noen beskjed...?
Til dronningen?
Ingen som trenger å sies høyt.
Hundrevis drar.
En håndfull blir igjen.
Bare én ser seg tilbake.
Spartanere!
Unn dere en kraftig frokost.
For i kveld blir det middag i helvete!
Jeg gir nå ordet til Leonidas' hustru, Spartas dronning.
Hva er dette?
Rådsmedlemmer, jeg står her ikke bare som dronning.
Jeg kommer til dere som mor.
Jeg kommer til dere som hustru.
Jeg kommer til dere som spartanerkvinne.
Jeg kommer med stor ydmykhet.
Jeg er ikke her for Leonidas' skyld. Hans gjerninger taler for seg selv.
Jeg er her for de som ikke blir hørt: Mødre, døtre, fedre, sønner.
300 familier blør for vår rett, -
- og for de prinsipper dette rådskammeret er tuftet på.
Vi er i krig, mine herrer. Vi må sende hele spartanerhæren -
- for å hjelpe kongen, ikke bare for vår egen skyld, men for våre barn.
Send hæren for å bevare friheten. Send den for rettferdighet.
Send den for lov og orden. Send den for fornuftens skyld.
Men viktigst av alt: Send hæren vår for håpets skyld.
Håpet om at en konge og hans menn ikke går forgjeves hen i historien.
Håpet om at deres mot knytter oss sammen og at vi styrkes av dem, -
- og at det valg dere tar i dag avspeiler deres tapperhet.
Rørende.
Veltalende, lidenskapelig.
Men det rokker ikke ved det faktum at din mann har brakt krig over oss.
Xerxes brakte krig over oss, og hans far Darius ved Maraton.
Perserne gir seg ikke før vi ikke finner annet ly enn småstein og kaos.
Dette kammer trenger ingen belæring i historie.
Hva vil dere ha belæring i da? Skal jeg ramse dem opp?
Ære. Plikt. Heder.
Du snakker om plikt, heder og ære?
Hva med hor?!
- Hvordan våger du?! - Se nøye på henne.
Hun er en sleip bedragerinne. Ikke lek med dette hellige råd.
For få timer siden tilbød du deg selv til meg.
Hadde jeg vært en svakere mann, ville jeg ennå ha duftet av henne.
- Dette er uhørt! - Hør på hykleren!
Fikk ikke du tilsvarende betaling for å gi henne taletid i dette råd?
- Det er løgn. - Er det?
Ble han ikke, på din forespørsel, bedt til kongens rom, -
- til samme seng der du så ivrig forsøkte å "forhandle" med meg?
Kjødets fristelse, mens ektemannen forfekter anarki og krig.
Nå leter selv den kløktigste tunge etter ord, min lille horedronning.
Så dronning-aktig.
Fjern henne før hun smitter oss med sitt simple, skitne vesen!
Dette vil ikke være raskt over.
Du vil ikke nyte det. Jeg er ikke din dronning.
Forræder.
Forræder!
Leonidas, beundringsverdig.
Gratulerer!
Du har sannelig snudd nederlag til seier.
Til tross for din utålelige arroganse -
- har gudekongen fattet beundring for spartansk mot og kampevne.
- Du vil bli en mektig alliert. - Gi etter, Leonidas!
Ta til fornuft. Tenk på mennene dine!
Jeg bønnfaller deg.
Hør på grekeren. Han kan bekrefte at den guddommelige er gavmild.
Trass i dine gjentatte fornærmelser, trass i din grove gudsbespottelse, -
- vil herrenes Herre tilgi alt, og i tillegg belønne deg.
Du kjemper for dine riker? Behold dem!
Du kjemper for Sparta? Sparta blir rikere og mektigere enn noen sinne.
Du kjemper for din kongetittel? Du blir krigsherre over hele Hellas, -
- kun underlagt den ene store verdenshersker.
Leonidas, din seier vil være total -
- hvis du legger ned dine våpen og kneler for hellige Xerxes.
Det er over 30 år siden ulven i vinterkulden.
Og nå som da, er det ikke frykt som griper ham.
Kun rastløshet. En større årvåkenhet for ting.
Havbrisen kysser kjølig svetten på hans bryst og hals.
Måker skriker klagende, enda de kan fråtse i tusener flytende lik.
Han hører den faste pusten til de 300 han har i ryggen, -
- som er rede til å dø for ham uten nøling.
Hver og én av dem er rede til å dø.
Hjelmen hans er i veien.
Skjoldet er tungt.
Spydet ditt.
Du der...
Efialtes.
Må du leve evig.
Leonidas, spydet ditt!
Stelios!
Slakt dem!
Hjelmen var i veien fordi den hemmet synet, og han må se langt.
Skjoldet var tungt fordi det fikk ham ut av balanse, -
- og målet hans er langt unna.
De gamle sier vi spartanere nedstammer fra Herkules selv.
Tapre Leonidas er bevis på det slektskapet.
Han roper lenge og høyt.
Herre konge.
Det er en ære å dø ved din side.
Det er en ære å ha levd ved din side.
Min dronning!
Min hustru.
Min elskede.
"Husk oss."
En så enkel ordre som en konge kan gi.
"Husk hvorfor vi døde."
For han ønsket ingen hyllest eller sang.
Heller ikke monumenter eller heltedikt om krig og mot.
Ønsket hans var enkelt.
"Husk oss," sa han til meg.
Det var det han håpet på.
Skulle en fri sjel komme dit i de talløse århundrer som gjenstår, -
- skal stemmene til oss alle hviske til deg fra de tidløse steiner:
"Si fra til spartanerne, du som her drar forbi, -
- at her, ved spartansk lov, ligger vi. "
Så min konge døde og mine brødre døde -
- for knapt et år siden.
Jeg grublet lenge på min konges gåtefulle snakk om seier.
Tiden har gitt ham rett.
Fra fri greker til fri greker har ryet spredt seg -
- om at tapre Leonidas og hans 300 menn så langt hjemmefra -
- ofret sine liv, ikke bare for Sparta, men for hele Hellas, -
- og det håp dette landet inngir!
Her på denne ulendte plett på jord kalt Plataea -
- står Xerxes' horder overfor tilintetgjørelse!
Barbarene kryper sammen mens frykten griper deres hjerte -
- med iskalde klør.
De husker de nådeløse angrep fra de tre hundres sverd og spyd.
På denne sletten ser de nå utover 10000 spartanere -
- i spissen for 30000 frie grekere!
Fienden er tre ganger flere enn oss. Gode odds for enhver greker.
På denne dag redder vi verden fra mystisisme og tyranni -
- og innleder en framtid lysere enn vi kan forestille oss!
Overbring deres takk, menn, til Leonidas og de tapre 300!
For seier!
Team Wild Animals
Udgivet på: www.HoundDawgs.org