När pojken föddes-
- granskades han, som alla spartaner.
Hade han varit klen till växten, sjuklig eller missbildad-
- hade han gallrats bort.
Sen den dag han kunde stå döptes han i stridens låga.
Han lärde sig att aldrig retirera, aldrig ge upp-
- och att döden på slagfältet i Spartas tjänst-
- var den största ära som gick att uppnå.
Vid sju års ålder, såsom är brukligt i Sparta-
- togs han från modern och kastades in i en värld präglad av våld.
Metoder utvecklade under 300 år av spartanskt krigarsamhälle-
- får fram de skickligaste soldater världen skådat.
Agoge, som det heter, tvingar pojkarna att slåss.
De får svälta, och tvingas till att stjäla...
...och om det skulle behövas, till att döda!
Pojken bestraffades med prygel-
- och lärde sig att aldrig visa smärta eller nåd.
Han skickades ut ensam i vildmarken.
Med intelligens och viljestyrka tog han sig an naturens vrede.
Tiden i vildmarken var hans initiationsrit-
- för han skulle återvända till sitt folk som en spartan-
- eller inte alls.
Vargen rör sig runt pojken.
Klor av svart stål-
- päls svart som natten.
Rödglödande ögon, ädelstenar från helvetets avgrunder.
Jättevargen vädrar...
Den känner vittringen av sitt byte.
Han känner ingen rädsla-
- bara en förhöjd sinnesnärvaro.
Den kyliga luften i hans lungor.
Vindpinade pinjeträd i den annalkande natten.
Han är säker på handen.
Hans form är ypperlig!
Och pojken, som troddes vara död-
- återvänder till sitt folk, till det heliga Sparta, som kung!
Vår kung, Leonidas!
Över 30 år har passerat sen vargen och vinterkylan.
Och nu, liksom då, är en best i annalkande.
Uthållig och segerviss känner den vittring av sitt byte.
Men den här besten består av män och hästar, svärd och spjut!
En armé av slavar, ofantlig i storlek, redo att sluka det lilla Grekland.
Redo att släcka världens enda hopp om förnuft och rättvisa.
En best närmar sig...
...och det var kung Leonidas själv som provocerade den.
Ju mer du svettas här, desto mindre blöder du i strid.
Min far lärde mig-
- att rädslan alltid är konstant.
Accepterar man den blir man starkare.
Min drottning. Ett sändebud väntar på Leonidas.
En spartans sanna styrka är hans soldatbroder.
Visa honom respekt och vördnad så får du igen det.
- Först strider du med huvudet. - Och sen med hjärtat.
- Vad är det? - En persisk budbärare väntar på dig.
- Glöm inte vad du lärt dig idag. - Respekt och vördnad.
Rådsman Theron, så er närvaro är påkallad för en gångs skull?
Min kung och drottning, jag tog bara emot era gäster.
Innan du talar, perser, vet att alla i Sparta, även kungliga sändebud-
- hålls ansvariga för sina ord.
Så... Hur lyder budskapet?
"Jord och vatten."
Red du ändå från Persien för jord och vatten?
Här har du inte råd med svävande svar, perser.
Vem gav henne rätt att yttra sig bland män?
Bara spartanska kvinnor föder riktiga män.
Vi går en bit för att lugna ner oss.
Vill ni undslippa förintelse, så lyssna nu noga, Leonidas.
Xerxes lägger under sig allt han pekar på.
Hans armé är så väldig att marken skakar.
Så ofantlig att den dricker hela floder.
Allt gudakungen Xerxes kräver är detta:
En enkel gåva av jord och vatten-
- som tecken på att Sparta underkastar sig Xerxes vilja.
Underkastelse?
Det blir svårt.
Det ryktas att atenarna redan har avvisat ert erbjudande.
Och om filosofer och pojkälskare har uppbådat ett sånt mod...
- Vi måste vara diplomatiska. ...och spartaner...
...har sitt rykte att leva upp till.
Välj era nästa ord med omsorg, Leonidas.
De kan vara era sista som kung.
"Jord och vatten".
Ni är vansinnig!
Jord och vatten.
Det hittar du åtskilligt av där nere.
Ingen, varken grek eller perser, hotar ett sändebud!
Du för med dig besegrade kungars skallar till mina stadsportar!
Du förolämpar min drottning.
Du hotar mitt folk med slaveri och död!
Jag valde mina ord med omsorg. Du borde kanske ha gjort detsamma.
Det är hädelse! Vansinne!
Vansinne?
Det här är Sparta!
Välkommen, Leonidas.
Vi har väntat på dig.
Eforerna, de gamla gudarnas präster.
Inavlade svin.
Mer djur än människor.
Djur inför vilka även Leonidas måste tigga och be.
Ingen spartansk kung har dragit ut i krig utan eforernas välsignelse.
Perserna påstår att deras armé är miljonstark.
För vår skull hoppas jag att de överdriver.
Men utan tvekan står vi inför den största armé som nånsin uppbådats.
Innan vi lyssnar till din plan-
- vad har du att erbjuda?
Med hjälp av våra överlägsna stridsfärdigheter-
- och Greklands egen terräng förgör vi dem.
Vi marscherar norrut mot kusten, och jag...
Det är augusti, Leonidas. Det är snart fullmåne.
Den heliga och uråldriga festen.
Sparta utkämpar inga krig under Karneia.
Sparta kommer att brinna och hennes män dö i strid!
Kvinnor och barn blir slavar, eller ännu värre!
Vi tänker stoppa den persiska flottan-
- genom att återuppbygga Fokiska muren.
Det tvingar dem att passera bergspasset vi kallar "Eldporten".
I den trånga passagen kan de inte dra nytta av sin numerära överlägsenhet.
Våg efter våg av perser-
- kommer att stoppas av våra spartanska sköldar!
Xerxes förluster blir så stora och hans män så demoraliserade-
- att han tvingas avbryta sitt fälttåg!
Vi måste rådfråga oraklet.
Förtrösta dig på gudarna, Leonidas.
Jag ser hellre att ni förtröstar på förnuftet.
Dina hädelser har ställt till tillräckligt.
Gör dem inte värre.
Vi kommer att rådfråga oraklet.
Fördärvade gamla mystiker.
Värdelösa kvarlevor från tiden innan Spartas uppstigning ur mörkret.
Kvarlevor från en vanvettig tradition.
En tradition inte ens Leonidas kan trotsa-
- ty han måste respektera eforernas ord.
Så lyder lagen.
Och ingen spartansk medborgare, man eller kvinna-
- slav eller kung, står över lagen.
Eforerna väljer ut de vackraste spartanska flickorna-
- att leva bland dem som orakel.
Skönheten är deras förbannelse-
- för de eländiga varelserna känner köttets lustar-
- och har själar svarta som helvetet.
"Be till vindarna"...
"Sparta kommer att falla."
"Hela Grekland kommer att falla."
"Sätt inte ert hopp till män"...
..."betyga gudarna er vördnad!"
"Fira Karneia!"
Nedvägen känns tyngre.
Självbelåtna, inavlade svin.
Usla, fördärvade, erbarmliga... korrumperade.
Nu står ni högt i gunst hos gudakonungen-
- o visa, heliga män.
När Sparta brinner kommer ni att bada i guld.
Nya orakler kommer att överlämnas till er dagligen-
- från rikets alla hörn.
Fullfölj med dina läppar det dina fingrar påbörjade.
Eller har oraklet berövat dig din åtrå också?
En berusad flickas ord kan inte beröva mig min åtrå för dig.
Så varför är du så frånvarande?
Trots att hon är en slav hos liderliga gamlingar-
- kan Oraklet förgöra allt jag håller kärt.
Så det är vad som gör min kung sömnlös?
Bara en kvinnas ord borde få påverka min mans humör.
Mina.
Hur ska en kung rädda sin värld-
- när de lagar han svurit upprätthålla hindrar honom från att handla?
Det är inte en fråga om hur en medborgare bör handla-
- inte heller en make eller en kung.
Fråga dig istället, min älskade-
- hur skulle en fri man handla?
- Är det allihop? - Som ni beordrade, 300 man.
Alla har de söner som för deras namn vidare.
Vi följer er, ers majestät! För Sparta! För friheten!
In i döden!
Det är din son.
Han är för ung för att ha känt en kvinnas värme.
Jag har fler söner. Astinos är tapper och lika redo som nån annan.
Han är inte yngre än vad vi var när vi stred tillsammans första gången.
Du är en god vän-
- men en bättre kapten står inte att finna.
Min gode kung.
Oraklet har talat.
Eforerna har talat. Det blir ingen marsch!
Så säger lagen. Spartas armé kan inte dra ut i krig.
Det ska den inte heller.
Jag har inte utfärdat såna order. Jag bara sträcker på benen lite.
Dessa 300 män är min personliga livvakt.
Vår armé blir kvar i Sparta.
Och vart är ni på väg?
Jag har inte funderat så noga, men eftersom du frågar...
Jag beger mig nog norrut.
Till Eldporten?
Verkställ!
Vad ska vi göra?
- Vad kan vi göra? - Ja, vad kan ni göra?
Sparta kommer att behöva söner.
Spartan!
Ja, ers nåd?
Kom tillbaka med skölden-
- eller på den.
Ja, ers nåd.
"Adjö, min älskade." Han säger det inte.
Det finns inget utrymme för ömhet, inte i Sparta.
Ingen plats för svaghet.
Bara de hårdföra och starka får kalla sig spartaner.
Bara de hårdföra. Bara de starka.
Vi marscherar för våra egendomar, för våra familjer, för vår frihet.
Vi marscherar.
- Daxos. En sån angenäm överraskning. - En morgon full av överraskningar...
- De är ju bara några hundra. - Tystnad!
Vi hörde att Sparta var på krigsstigen och ville ansluta oss.
Törstar ni efter blod får ni gärna ansluta er.
En handfull soldater mot Xerxes...?
Jag trodde er insats skulle vara åtminstone jämbördig med vår.
Är den inte det?
Du där. Vad har du för yrke?
Jag är krukmakare, sir.
Och du, arkadier. Vad har du för yrke?
Bildhuggare, sir.
- Och du? - Smed.
Spartaner! Vad har ni för yrke?
Ser du, gamle vän? Jag har fler soldater än du.
Ingen sömn i natt.
Inte för kungen.
De 40 år han levat har lett raka vägen mot denna enda ärorika stund.
En enda sammandrabbning av sköld och spjut-
- svärd och ben och kött och blod.
Det enda han sörjer är att han har så få att offra.
Vi är förföljda.
Den har följt efter oss ända sen Sparta.
Min kung, se!
Vad har hänt här? Var är alla?
Perser.
Uppskattningsvis runt 20 stycken.
En grupp spanare.
Men de här fotspåren...
Bakom oss!
Ett barn!
Det är stilla nu.
De kom... odjur ur natten.
Med sina klor och huggtänder attackerade de-
- alla-
- utom mig.
Byinvånarna!
Jag har hittat dem!
Har gudarna inget förbarmande?
- Vi är dödsdömda. - Tig.
Barnet talar om persiska vålnader från forna tider.
De är på jakt efter mäns själar.
De kan inte dödas eller besegras.
Inte detta mörker. Inte de Odödliga.
De Odödliga... Vi får se om de gör skäl för namnet.
Vi marscherar in genom Eldporten.
Den trånga passagen där Xerxes inte kan utnyttja sitt numerära överläge.
Spartaner, civila soldater, frigivna slavar. Tappra greker allihop.
Bröder, fäder, söner-
- vi marscherar.
För hederns, för pliktens och för ärans skull marscherar vi.
Perser!
In i helvetets käftar marscherar vi.
Låt oss se på när själva Grekland tar de hundarna i sin famn.
Kom.
Det stämmer.
Det ser faktiskt ut att bli regn.
Zeus genomborrar himlarna med blixtar-
- och slungar orkanvindar på de persiska skeppen.
Praktfullt...!
Bara en ibland oss är återhållsam.
Bara han...
...bara vår kung.
Min drottning?
Gårdsplanen vore en mer passande mötesplats för en gift kvinna.
Skvaller och etikettsregler är mina minsta bekymmer just nu, rådman.
- Är sådan diskretion nödvändig? - Jag kan inte lita på någon.
Till och med här har Theron ögon och öron.
Ni talar som om hela Sparta konspirerar mot er.
Jag önskar att det bara vore mot mig.
Många i rådet skulle rösta för att låta hela armén bistå Leonidas-
- men ni måste visa dem er tacksamhet.
Kan ni ordna ett möte med rådet?
- Vill de ha argument ska de få höra. - Höra vad?
Frihet är inget man får till skänks.
Man måste betala för den med blod.
Jag ska göra mitt bästa för att kalla samman rådet.
I dess kammare ska er röst ljuda.
- Jag står i tacksamhetsskuld till dig. - Nej. Leonidas är min kung också.
Jag såg skeppen krossas mot klipporna. Hur är detta möjligt?
Vi såg en bråkdel av det monstrum som utgör Xerxes armé.
Vi kan inte gå segrande ur det här.
Vad ler du åt?
Arkadier, jag har stridit oräkneliga gånger-
- men ingen fiende har kunnat erbjuda mig det vi kallar "en praktfull död."
Nu när vi har världens alla krigare emot oss-
- hoppas jag att någon där nere är uppgiften värdig.
Rör på er!
Fortsätt, era hundar!
Framåt, sa jag!
Stanna här!
Vem är det som för befälet här?
Jag är ett sändebud-
- utsänt av världshärskaren-
- gudarnas gud, kungarnas kung.
Jag kräver att få träffa er befälhavare!
Tror ni att ni skrämt oss för att ni slagit ihjäl ett ynka dussin?
De här bergen myllrar av våra spanare.
Vad tror ni att er lilla mur ska åstadkomma?
Den kommer att falla ihop som en hög torra löv...
Våra förfäder byggde muren.
De använde sten från urberget i Greklands sköte.
Med lite spartansk hjälp fick era spanare duga som murbruk.
Ni ska straffas för ert barbari!
Min arm!
Det är inte din längre.
Iväg med dig och berätta för Xerxes att han möter fria män, inte slavar.
Sätt fart, innan vi bestämmer oss för att göra muren aningen större.
Nej... Inte slavar.
Era kvinnor kommer att bli slavar.
Era söner, era döttrar och era gamla kommer att bli slavar!
Men nej, inte ni.
Vid middagstid är ni alla döda.
Hela det persiska riket kommer att attackera er!
Våra pilar kommer att skymma solen.
Då får vi strida i skuggan.
Muren är solid. Perserna kommer att tvingas in i Eldporten.
Har männen hittat nån led genom bergen till vår ryggsida?
Det finns en sån led, gode kung. Via den västra bergsryggen.
Det är en gammal getstig. Med hjälp av den kan perserna kringgå oss.
Inte ett steg till, ditt missfoster!
Vise kung, jag anhåller ödmjukast om audiens.
- Jag spetsar dig på fläcken! - Jag gav ingen sån order.
Du får förlåta min kapten. En bra soldat, men aningen ohyfsad.
Det finns inget att förlåta, tappre kung. Jag vet hur jag ser ut.
Du bär Spartas karmosinröda mantel.
Jag heter Efialtes, bördig från Sparta.
Mina föräldrar flydde Sparta så att jag inte skulle gallras bort.
Skölden och rustningen?
De tillhörde min far, sir.
Jag ber om er tillåtelse-
- att återupprätta min fars namn genom att strida vid er sida.
Min far lärde mig att inte känna rädsla-
- och hantera spjut, sköld och svärd som om de vore en del av mig!
Jag ska visa mig min fars rustning värdig-
- genom att strida vid er sida.
En mycket bra stöt.
Jag kommer att döda många perser.
Lyft din sköld.
Lyft din sköld så högt du kan.
Din far skulle ha lärt dig hur våra falanger strider.
Vi strider som en enda ogenomtränglig enhet.
Däri ligger källan till vår styrka.
Var och en skyddar soldaten på sin vänstra sida-
- från lår till nacke med sin sköld.
En enda svag länk splittrar falangen.
Från lår till nacke, Efialtes.
Jag beklagar, min vän. Inte alla föds till att bli soldater.
Vill du bidra till en spartansk seger-
- hjälp till att få undan de döda, ta hand om skadade.
Men vad beträffar själva striden har jag ingen användning för dig.
Mor! Far! Ni hade fel!
Du har fel!
Leonidas, du har fel!
Vi låter fokierna bevaka getstigen-
- och ber till gudarna att inte perserna får nys om den.
- En jordbävning. - Nej, kapten.
Stridsformeringar.
Det är här vi håller dem tillbaka!
Det är här vi strider!
Det är här de dör!
Visa er värdiga sköldarna, pojkar.
Minns denna dag, för den kommer alltid att vara er.
Spartaner! Lägg ner era vapen!
Perser! Kom och ta dem!
Håll positionerna!
Ge dem intet, ta ifrån dem allt!
Pressa!
Kan ni inte bättre!
Pressa!
Nu!
Ta inga fångar!
Ingen nåd!
De ser törstiga ut!
Då ger vi dem nåt att dricka!
Mot stupet!
Halt!
En förbaskat bra början.
Ta skydd!
Persiska ynkryggar.
- Vad i helvete skrattar du åt? - Du var tvungen att säga det.
"Strida i skuggan."
Stå upp!
Idag stupar inga spartaner!
Ta det lugnt, pojk.
Vi gör det vi är skolade till, det vi är fostrade till-
- det vi är födda till.
Inga fångar. Ingen nåd.
En bra början.
- Jag var rädd att ni inte skulle komma. - Ursäkta, min son...
...gör det barn är bäst på. Be inte om ursäkt.
Er son börjar Agoge nästa år.
En svår tid för en spartansk mor.
Det blir svårt, men också nödvändigt.
Ni träder inför rådet om två dagar.
- Min make har inte två dagar. - Se de två dagarna som en gåva.
Det är ingen hemlighet att Theron vill ha det ni förfogar över.
Det är hans röst ni måste tysta.
Gör honom till er bundsförvant så har ni er seger.
Tack.
Ni är lika vis som ni är god.
Där har vi ju din mor.
Håll ögonen på vår framtida kung.
Det vore olyckligt om nånting skulle hända honom-
- eller hans vackra mor.
Våra grekiska vapenbröder vill komma in i striden.
Bra. Jag har ett passande uppdrag för dem.
Daxos och 20 av hans bästa män ska vara redo inför nästa attack.
Kung Leonidas!
Hämta andan, Stelios.
Perserna närmar sig.
En liten trupp. För liten för en attack.
Kapten, du tar över befälet.
Lugn, gamle vän. Om de dödar mig drar hela Sparta ut i krig.
Be för att de är så enfaldiga.
Be för att vi har sån tur.
Förresten...
Det finns väl ingen anledning att uppträda ociviliserat?
Ingen som helst.
Låt mig gissa.
Du måste vara... Xerxes.
Se så, Leonidas.
Låt oss resonera tillsammans.
Det vore ett enormt slöseri, om ni, djärve kung-
- och era tappra män skulle mista livet på grund av ett missförstånd.
Våra kulturer skulle berika varandra.
Vi har "berikat er kultur" hela morgonen.
Ni är en fascinerande stam.
Ni är till och med trotsiga när ni står inför förintelse-
- och i närvaro av en gud.
Det är ovist att utmana mig, Leonidas.
Föreställ er det öde som väntar mina fiender-
- när jag utan vidare offrar mina egna män för seger.
Och jag dör för mina.
Ni greker är stolta över er logik. Jag föreslår att ni använder er av den.
Tänk på ert vackra land ni så ihärdigt försvarar.
Föreställ er det förvandlat till aska.
- Tänk på era kvinnors öde. - Du känner inte våra kvinnor...
Jag kunde ha använt mig av dem med tanke på motståndet.
Du har många slavar, Xerxes... men få krigare.
Snart nog fruktar de mina spjut-
- mer än dina piskor.
Det är inte prygel de fruktar...
...det är mina gudomliga krafter.
Men jag är en generös gud. Jag kan göra dig ofattbart rik.
Jag utropar dig till fältherre över Grekland.
Du ska bära min fana till Europas hjärta.
Dina rivaler i Aten kommer att falla på knä vid dina fötter-
- om du blott faller på knä vid mina.
Ni är lika generös-
- som ni är gudomlig, o kungarnas kung.
Bara en dåre avböjer ett sådant anbud.
Men tanken på att falla på knä... Du förstår...
Att slakta så många av dina män-
- har gett mig kramp i benet.
Så att falla på knä blir svårt.
Ni vinner ingen ära på att offra er.
Jag ska utplåna Sparta från historien.
Vartenda grekiskt pergament ska brännas!
Varenda grekisk historiker ska få ögonen utstuckna och tungan utskuren!
Att yttra Spartas eller Leonidas namn kommer att bestraffas med döden!
Världen kommer aldrig att få veta att ni har existerat.
Världen kommer att få veta att fria män kämpade mot en tyrann-
- att få kämpade mot många-
- och innan slaget var över-
- att även en gudakung kan blöda.
Du kämpade väl idag-
- för att vara kvinna.
Du med. Om jag är skadad kanske du kan hålla jämna steg.
Jag kanske var så långt framför dig att du inte såg mig.
Du stod snarare längst bak med tespierna.
Avundsjuka klär dig inte, min vän.
Skynda på, mannar!
Stapla perserna högt.
Om jag inte misstar mig-
- kan vi vänta oss en våldsam natt.
De har tjänat persiska kungars onda vilja i 500 år.
Ögon svarta som natten.
Tänder slipade till huggtänder.
Själlösa.
Kung Xerxes personliga livvakt. Persiska elitsoldater.
Den dödligaste styrkan i hela Asien.
De Odödliga.
Gudakungen har avslöjat en svag punkt:
Hybris.
Lättkränkt, lättlurad.
Innan skador och trötthet utkrävt sin tribut-
- slänger den galne kungen in det bästa han har.
Xerxes har nappat på kroken.
Spartaner, putta!
De Odödliga. Vi tar reda på om de gör skäl för namnet.
Far!
Min kung!
Arkadier, nu!
Framåt! Visa spartanerna vad vi går för!
De gormar och svär och hugger vilt omkring sig.
De skapar ett virrvarr utan like.
Tappra lekmän som gör vad de ska.
De Odödliga. De gör inte skäl för namnet.
Och en man som tror sig vara en gud-
- känner högst mänskliga kalla kårar krypa längs med ryggraden.
För vår kung! Och våra ärade döda!
Vilka vågar Xerxes skicka härnäst?!
Ingenting kan stoppa oss!
Även kungen tillåter sig att hoppas på mer än ära.
Ett vanvettigt hopp, men det finns där.
Mot Asiens oändliga horder, mot alla odds. Vi kan klara det.
Vi kan hålla Eldporten. Vi kan vinna...!
Gryning.
Ljudet av pisksnärtar. Barbarer som vrålar.
De längst bak skriker "Framåt!"
De längst fram skriker "Tillbaka!"
Vi bevittnar en grotesk koloss-
- som släpats hit från utkanterna av Xerxes rike.
När muskelstyrka inte räcker till tar de till sin magi.
Etthundra nationer går till attack. Asiens alla arméer.
I den trånga passagen kan de inte dra nytta av sin numerära överlägsenhet.
De stupar i hundratal.
Sargade och modfällda krälar de tillbaka till Xerxes fötter.
Kung Xerxes är missnöjd med sina generaler.
Han bestraffar dem.
Xerxes skickar ut sina monster från fjärran land.
Men de är klumpiga djur, och högen med döda perser är hal.
- Lever du än? - Nån måste ju se efter dig.
Omgruppera!
Astinos! Min son!
Slaget fortsätter.
Vi lider små förluster, men varje stupad är en vän eller nära släkting.
Vid åsynen av sin sons huvudlösa kropp faller kaptenen ur ledet.
Han blir ursinnig, blodlysten.
Kaptenens plågade skrik-
- sätter mer skräck i fienden än de dovaste stridstrummor.
Det krävs tre män för att hålla honom tillbaka.
Segern är vår. Ingen lovsjunger den.
Era gudar var grymma som skapade dig sån, Efialtes.
Och spartanerna var grymma som ratade dig.
Men jag är god.
Allting du nånsin kan önska dig-
- all lycka du kan föreställa dig.
All den glädje dina landsmän och falska gudar har nekat dig-
- kommer jag att skänka dig.
Ty jag är god.
Hylla mig som din kung och som din gud!
Ja!
För mina män till den stig som leder fram bakom de fördömda spartanerna-
- så kommer du att njuta oändliga fröjder.
Ja! Jag vill ha allt!
Rikedomar, kvinnor!
Och en sak till...
Jag vill ha en uniform.
Avgjort.
Du kommer att få erfara-
- att jag är god.
I motsats till den grymme Leonidas som krävde att du skulle stå upprätt.
Allt jag begär-
- är att du faller på knä.
Vacker kväll.
Jag bad er inte komma hit för att småprata, Theron.
En sån överraskning...
Ni skräder aldrig orden mot mig.
- Får jag erbjuda nånting att dricka? - Är det gift?
Det är tyvärr bara vanligt vatten.
Ni ska visst träda inför rådet.
Ja. Jag behöver vinna röster för att skicka armén till vår kung.
Jag kan se oss två tillsammans...
Jag politiker och ni krigare, eniga.
Men varför skulle jag göra det?
Ni visar ert stöd för en kung som kämpar för vår rätt att leva.
Det här är politik, inte krig. Leonidas är en idealist.
Såna som ni skickar män i döden för egen vinnings skull.
Er make har tagit med sig 300 av våra främsta soldater in i döden.
Han har brutit mot våra lagar och gett sig av utan rådets samtycke.
- Jag är bara realist. - Ni är opportunist.
Ni är lika dåraktig som Leonidas om ni tror att människor inte kan köpas.
Människor är inte skapade lika. Spartas oskrivna lag, lilla drottning.
Jag beundrar ert patos.
Men tro inte att ni, en kvinna, drottningtiteln till trots-
- kan gå in i rådskammaren och få män att byta åsikt.
Jag styr kammaren som om jag byggt den med mina egna händer.
Jag skulle kunna krama livet ur er här och nu.
Ni kommer att tala inför döva öron.
Leonidas får inga förstärkningar, och återvänder han utan min hjälp-
- hamnar han i fängelse eller ännu värre!
- Håller ni av ert Sparta? - Ja.
- Och er kung? - Ja.
Er make kämpar för sitt land och sin älskade.
Vad har ni att erbjuda mig-
- om jag hjälper er att skicka vår armé norrut?
Vad vill en realist ha av sin drottning?
Det vet ni nog.
Det här är inte fort gjort.
Ni kommer inte att tycka om det.
Jag är inte er kung.
Dilios?
Den där skråman har väl inte gjort dig obrukbar?
Inte alls, ers nåd. Det är bara ett öga.
Gudarna förlänade mig ett i reserv.
Och min kapten?
Han förbannar gudarna och sörjer i ensamhet.
Leonidas!
- Det är ute med oss! - Lugna dig, Daxos!
En puckelrygg ledde De Odödliga till getstigen.
Fokierna skingrades utan strid.
- Slaget är över, Leonidas! - Jag avgör när det är över!
De Odödliga kommer att omringa oss! Eldporten kommer att falla!
Spartaner! Äran är vår!
Ära...? Har du blivit galen? Det finns ingen ära att vinna!
Reträtt eller kapitulation... eller döden!
För oss är det ett enkelt val, arkadier!
Spartaner retirerar aldrig! Spartaner kapitulerar aldrig!
Berätta för varenda grek vad som skett här.
Låt varenda en av dem rannsaka sig själv!
När du ändå håller på... rannsaka dig själv också.
Mina män följer med mig.
Lycka till, Leonidas.
Mina barn!
Samlas runt mig.
Ingen reträtt, ingen kapitulation. Så säger spartansk lag.
Och enligt spartansk lag stannar vi och kämpar-
- och dör.
En ny era har börjat.
En era av frihet!
Och alla kommer att veta att 300 spartaner-
- gav sina liv för att försvara den!
Min vän...
Jag har aldrig sörjt nånting i hela mitt liv, förrän nu.
Inte att min son offrade livet för sitt land.
Det är att jag aldrig berättade för honom att jag älskade honom mest.
Att han stod hedervärt vid min sida.
Att han var allt det bästa hos mig.
- Din förlust skär i mitt hjärta. - Hjärta?
Mitt hjärta är fyllt av hat...!
Bra.
Dilios.
Vi går ett slag.
Ja, ers nåd.
Men ers höghet, jag är redo för strid.
Ja, du är en av mina bästa män.
Men du har en talang ingen annan spartan har.
Du ska framföra mina sista order till rådet, med tyngd bakom.
Berätta vår historia.
Må varenda grek få veta vad som skett här.
Du har en storslagen historia att berätta.
- En historia om seger. - Seger?
Ja, ers nåd.
Ers höghet, något budskap...
...åt drottningen?
Inget som behöver sägas i ord.
Hundratals ger sig av. En handfull stannar.
Bara en vänder sig om.
Spartaner!
Laga frukost och ät duktigt-
- för middagen äter vi i helvetet!
Jag ger ordet till Leonidas maka, drottningen av Sparta.
Vad vill detta säga?
Medlemmar i rådet...
Jag vänder mig till er inte bara i egenskap av er drottning.
Jag kommer till er i egenskap av mor.
I egenskap av maka.
I egenskap av spartansk kvinna.
Jag kommer hit med stor ödmjukhet.
Jag representerar inte Leonidas.
Hans handlande talar för sig självt.
Jag företräder de röstlösa: Mödrar, döttrar, fäder, söner.
Trehundra familjer som blöder för vår frihet-
- och för de principer den här salen är byggd på.
Vi ligger i krig, mina herrar.
Vi måste skicka armén att bistå vår kung-
- för att skydda oss och våra barn.
Skicka armén för att skydda friheten.
Skicka den för rättvisan.
För den allmänna ordningen, för förnuftet.
Men viktigast av allt, skicka vår armé för hoppets skull.
Hoppet att kungen och hans män ej blott lever kvar i rullorna.
Att deras mod förenar oss.
Att vi blir starkare av deras handlande-
- och att era val här idag speglar deras mod.
Rörande, välformulerat, passionerat.
Men det förändrar inte det faktum att er make dragit in oss i krig.
Ni har fel! Xerxes frambringade det och innan dess Darius vid Marathon.
Perserna kommer inte att sluta förrän vårt land ligger i ruiner.
Rådet behöver ingen historielektion.
Och vad vill ni ge dem för lektioner? Ska jag räkna upp dem?
Hederskänsla, pliktkänsla, ära?
Talar ni om hederskänsla, pliktkänsla och ära?
- Än hor, då? - Hur understår ni er!
Håll henne under noggrann uppsikt.
Hon är en bedragerska under ytan.
Ljug inte för den heliga kammarens medlemmar.
Bara för några timmar sen bjöd ni ut er för mig.
Vore jag en svagare man skulle jag ännu dofta av henne.
- Detta är upprörande! - Hycklare!
Ni erhöll väl en liknande betalning i utbyte mot att ordna audiens?
Det är lögn...!
Bjöd ni honom inte till kungens sängkammare-
- där ni så ihärdigt försökte förhandla med mig?
Ni ser chockade ut.
En köttets muta, medan hennes make verkar för anarki och krig.
Även den slugaste tunga förråder sig-
- min lilla hordrottning.
Ett så drottninglikt beteende...
För bort henne innan hon fördärvar oss ytterligare med sin tarvlighet.
Det här är inte fort gjort.
Det här blir inte behagligt. Jag är inte er drottning.
Förrädare...!
Leonidas, jag framför mina gratulationer.
Ni har lyckats vända katastrof till seger.
Trots er avskyvärda arrogans-
- beundrar gudakungen er tapperhet och stridsskicklighet.
- Ni blir en mäktig bundsförvant. - Kapitulera, Leonidas!
Var förnuftig. Tänk på era män!
- Jag ber er! - Lyssna på er grekiske landsman.
Han kan vittna om den Gudomliges generositet.
Trots era förolämpningar och avskyvärda hädelser-
- är härskarornas Gud villig att förlåta, och belöna er för er tjänst.
Kämpar ni för era egendomar? Behåll dem!
Kämpar ni för Sparta? Hon kommer att bli mäktigare och rikare än någonsin.
Kämpar ni för er kungavärdighet?
Ni kommer att utropas till krigsherre över Grekland-
- ansvarig endast inför Världshärskaren.
Leonidas, er seger är fullbordad-
- om ni bara lägger ner era vapen-
- och faller på knä för den gudomlige Xerxes.
Det är mer än trettio år sen vargen i vinterkylan.
Nu som då är det inte rädsla som griper tag i honom-
- bara rastlöshet, en förhöjd sinnesnärvaro.
Den svala havsbrisen smeker hans svettiga bröst och nacke.
Måsar kraxar medan de frossar på de tusentals döda som flyter i vattnet.
Den lugna andhämtningen hos de 300 bakom honom-
- beredda att dö för honom utan att tveka.
Varenda en av dem-
- beredd att dö.
Hettan i hjälmen är kvävande.
Hans sköld är tung.
Ert spjut.
Du där... Efialtes.
Måtte du leva för alltid.
Leonidas, ert spjut!
Stelios!
Massakrera dem!
Hjälmen begränsade synen, och han måste se långt.
Hans tunga sköld gjorde honom ostadig-
- och hans mål är långt borta.
De äldste säger att vi spartaner härstammar från själve Herkules.
Djärve Leonidas vittnar om vår härkomst.
Hans rytande är uthålligt och kraftigt.
Min kung.
Det är en ära att dö vid er sida.
Det är en ära att ha levt vid din.
Min drottning!
Min hustru.
Min älskade.
"Kom ihåg oss."
Den enklaste order en kung kan ge.
"Kom ihåg varför vi dog."
Han åstundade inga hyllningar eller lovsånger.
Ej heller monument eller dikter om krig och tapperhet.
Han hade en enkel önskan.
"Kom ihåg oss."
Så sa han till mig.
Det var hans hopp.
Om nån fri själ skulle finna platsen...
...under alla århundraden som komma skall...
...må då våra röster viska till dig ur de eviga stenarna:
Vandrare, bringa till Sparta ett bud-
- här har vi lagt oss till ro, lydiga lagarnas bud.
Och så dog min kung-
- och mina bröder.
För knappt ett år sen.
Jag funderade länge över min kungs gåtfulla tal om seger.
Med tiden fick han rätt.
Från en fri grek till en annan spred sig ryktet-
- att djärve Leonidas och hans 300-
- offrade sina liv, inte bara för Sparta-
- utan för hela Grekland och dess löftesrika framtid!
På den här oländiga platsen, kallad Plataiai-
- står Xerxes horder inför utplåning!
Där står barbarerna och trycker ihop sig.
Skräcken griper tag i deras hjärtan-
- med iskalla fingrar.
De är väl medvetna om de fasor som vederfarits dem-
- av 300 mäns svärd och spjut.
Nu står de inför 10000 spartaner-
- som kommenderar 30000 fria greker!
Fienden är bara tre gånger så många som vi.
Goda odds för en grek.
Denna dag befriar vi en värld från mysticism och tyranni-
- och bebådar en framtid ljusare än vi kan föreställa oss.
Tacka Leonidas och de tappra 300!
Mot seger!
Team Wild Animals
Udgivet på: www.HoundDawgs.org