Spøgelser findes.
Dét ved jeg.
Første gang jeg så et, var jeg ti år.
Det var min moders.
Koleraen havde taget hende -
- så fader bestilte en lukket kiste og sagde, jeg ikke måtte kigge.
Der var ingen farvelkys.
Ingen afsked.
Ingen sidste ord.
Ikke før -
- den aften hun vendte tilbage.
Mit barn...
Når den tid kommer -
- så tag dig i agt for Den Blodrøde Høj.
Der skulle gå mange år, før jeg hørte en sådan stemme igen.
Eller forstod dens desperate advarsel.
En advarsel fra tiden hinsides.
Og en, jeg først forstod -
- da det var for sent.
BUFFALO, NEW YORK 14 ÅR EFTER
Edith.
- Alan, hvornår er De kommet tilbage? - For to uger siden.
- Har Eunice ikke fortalt det? - Nej.
Hun har gjort en erobring i London.
- Hvad laver De her? - Jeg åbner praksis ovenpå.
Jeg skal mødes med Ogilvie kl. 10 for at se, om han vil udgive mit manuskript.
- Den er kun ni. - Jeg kunne ikke vente.
- Jeg skal alligevel lave nogle rettelser. - Hvis De får tid, så kig op.
Vi mødte ham på British Museum i efteråret, da vi besøgte Alan.
- Moder. - Han er afsindig flot.
Og han har krydset havet sammen med sin søster alene for at gense Eunice.
- Han er på forretningsrejse. - Han er baronet.
- Hvad er det? - En adelsmand.
En, der lever af den jord, andre pløjer for ham.
En betitlet snylter.
Snylteren er umådeligt charmerende og danser helt forrygende.
Men det kan vores egen Jane Austen slet ikke tage sig af, vel, Edith?
- Døde hun ikke som pebermø? - Moder ...!
Jeg ville faktisk foretrække at være Mary Shelley.
Hun døde som enke.
Farvel, Alan.
- Frøken Cushing, De er tidligt på den. - Kun lidt.
En spøgelseshistorie?
Det sagde Deres fader ikke, at det var.
Det er det heller ikke. Det er snarere en historie, hvori der er et spøgelse.
- Spøgelset er blot en metafor. - En metafor?
For fortiden.
Nydelig håndskrift med skråsikre løkker.
Frøken Cushing, må jeg give Dem et godt råd?
Han sagde, der manglede en kærlighedshistorie. Hvad giver du mig?
- Ogilvie er gammeldags. - Det er bare, fordi jeg er kvinde.
Alle forelsker sig. Kvinder med.
Jeg vil ikke skrive en kærlighedshistorie.
Dette var tænkt som en gave for at fejre din succes.
Som bygmester -
- ved jeg, at det gælder om altid at have det rette værktøj.
Den er smuk.
Men jeg vil faktisk gerne skrive den ren på maskine på dit kontor.
- På maskine? - Jeg sender den til Atlantic Monthly.
Min håndskrift er åbenbart for feminin, så den afslører mig.
Utvivlsomt.
Bemærk, hvordan gesvejsningerne knytter an til uret.
Det kommer til at tage hele dagen, men det ser da godt ud, ikke?
Jo.
Godmorgen, frøken. Undskyld ulejligheden.
Jeg har en aftale med hr. Carter Everett Cushing.
- Næh, med den høje herre? - Det er jeg bange for.
Sir Thomas Sharpe, baronet.
- Han kommer lige straks. - Tak.
Jeg håber ikke, De er sent på den. Det hader han.
- Jeg er tværtimod for tidligt på den. - Det hader han også.
Jeg vil nødig snage, men er dette ikke et fiktionsværk?
- Jo. - Hvem renskriver De det for?
Det skal sendes til Atlantic Monthly i morgen.
Hvem der så end har skrevet det... Det er temmelig godt, ikke sandt?
- Synes De? - Jeg er da revet med.
Jeg har skrevet det.
Det er mit værk.
- Spøgelser. - Spøgelserne er blot en metafor...
De har altid fascineret mig. Ser De -
- der, hvor jeg kommer fra, er spøgelser ingen spøg.
Sir Thomas Sharpe. Velkommen til vores fagre stad.
- Mig en fornøjelse. - De har hilst på min datter, Edith.
Sharpes Lergrav har været kongelig leverandør af den reneste rødler -
- siden 1796.
I flydende form er leret så malmrigt og letbearbejdeligt -
- at det giver de stærkeste tegl.
Grundet 20 års omfattende lerudvinding er vores gamle grave styrtet sammen.
Denne lerhøster har jeg selv opfundet.
Den fragter leret opad, alt imens den graver dybt.
Jeg er vis på -
- at denne maskine vil revolutionere udvindingen af ler.
Vær venlig at slukke for den.
- Har De afprøvet den i fuld størrelse? - Ikke endnu, men når vi får midler...
De har altså ikke andet et stykke legetøj og nogle højtravende ord?
Hr. Cushing...
De har allerede prøvet, forgæves -
- at skaffe kapital i London, Edinburgh, Milano...
- Ja, det stemmer. - Og nu står De her.
Også det stemmer.
Alle os omkring bordet her -
- er blevet til noget gennem hæderligt, hårdt arbejde.
Måske ikke alle. Hr. Ferguson er sagfører.
Men det kan han jo ikke gøre for.
Jeg begyndte som stålarbejder og opførte bygninger, før jeg kunne eje dem.
Mærk mine hænder.
Grove. De viser, hvem jeg er.
Men da jeg trykkede Dem i hånden...
Aldrig har jeg mærket så bløde hænder som Deres.
I Amerika satser vi på flid, ikke privilegier.
Således byggede vi dette land.
Jeg kommer med alt, hvad jeg ejer og har.
Et navn, et stykke jord og viljen til at få noget ud af det.
De kan i det mindste unde mig Deres tid -
- og chancen for at bevise -
- at min vilje er mindst lige så stærk som Deres.
- Jeg burde gå med korset. - Vrøvl. Du ser godt ud.
- Gør jeg? - Ja, unge mand.
Jeg ville nu ønske, du tog med.
Fru McMichael har virkelig gjort sig umage.
- Rigmandssønnen kommer også. - Mener du Thomas Sharpe?
Sir Thomas Sharpe.
Han har åbenbart et godt øje til Eunice.
Jeg så godt, at du udspionerede os.
Fortjente hans tilbud virkelig så skarpt et svar som det, du gav?
Det var ikke hans tilbud, men hans person.
Der er noget lorent ved ham.
Jeg kan ikke lige sætte fingeren på hvad -
- og den uvished bryder jeg mig ikke om.
Jeg så en drømmer på nederlagets rand.
Så du hans jakkesæt? Smukt syet, men over ti år gammelt.
Du havde vist øjnene meget mere med dig end jeg.
- Hans sko var håndsyede, men slidte. - Det er nok unge dr. McMichael.
Han henter mig i sit nye automobil. Kom og se det og hils på ham.
Han har lige åbnet sin praksis, og han har altid været glad for dig.
Det ved jeg da godt, fader.
- Godaften, Marie. - Godaften, dr. McMichael.
- Godaften, hr. Cushing. - Alan.
- Godaften, Edith. - De er vel nok stadset ud.
Det er bare nogle gamle klude.
Edith burde være ballets dronning i aften. Ikke sandt, Alan?
Edith er jo ikke meget for tant og fjas.
God fornøjelse, unge mænd. Pas på, han ikke drikker for meget.
Hov, hov.
- Vil hun ikke med? - Hun er stædig som et æsel.
- Hvor har hun mon det fra? - Jeg klager ikke.
Det passer mig fint.
Allerdale Herregård.
BARONET SHARPE OG ALLERDALE HERREGÅRD
Fader, har du glemt noget?
Hvad er der? Hvad vil du?
Tag dig i agt for Den Blodrøde Høj.
Undskyld, frøken... Hvad er der sket?
Hjælp mig op.
- Sir Thomas Sharpe er her. - Thomas Sharpe?
- Han er drivvåd og beder om at komme ind. - Ikke tale om, Annie.
- Vis ham bort. - Det har jeg gjort.
Han vil tale med Dem.
Frøken Cushing, De er jo ligbleg.
Jeg har det slet ikke godt, sir Thomas.
- Fader er ikke hjemme. - Det ved jeg godt.
Jeg blev stående i regnen, indtil han var kørt.
Jeg ved godt, han skal til selskab hos familien McMichael. Ligesom jeg selv.
De bor på Bidwell Parkway. Dette er Masten Park.
- De er på afveje. - Det er jeg sandelig.
- De må hjælpe mig. - Med hvad?
Ja, sproget. Som De kan høre, kan jeg ikke et ord amerikansk.
Hvorfor i alverden bliver De her?
Helt alene.
Alan, det er sir Thomas Sharpe.
Sir Thomas, det er dr. Alan McMichael. Ham skal man opsøge, hvis man er sløj.
Min moder og min søster har fortalt om Dem.
Men Deres titel var mig svær at forstå.
Baronet.
- Edith forklarede den for mig. - Edith.
Det er lady Lucille Sharpe, min søster.
Mig en fornøjelse, frøken Cushing. De har sandelig opholdt min bror.
Tiden er inde.
Eunice er ved at gå ud af sit gode skind.
Hun påstår, at amerikanere ikke kan danse vals.
- Interessant udvikling, ikke sandt? - Så sandelig.
Mine damer og herrer, gør plads.
Nu vil baronetten vise os -
- hvordan man danser vals i Europa.
- Fru McMichael, om forladelse... - Edith, vi ventede Dem ikke.
De har sikkert ikke plads til mig...
Alle har deres plads, min pige.
Jeg skal nok vise Dem Deres.
Valsen er såmænd ganske ligetil. Damen står lidt til venstre for herren.
Der er seks grundtrin og ikke andet.
Dog kendetegnes den fuldkomne vals ved -
- at den er så rask, så yndefuld -
- og så elegant -
- at herren kan holde et levende lys, uden at det går ud.
Se, dét kræver den fuldkomne partner.
Vil De være min?
Nej tak.
- Men Eunice vil hellere end gerne. - Utvivlsomt.
Men jeg har budt Dem op.
Hvorfor gør vi det her?
Jeg lukker altid øjnene, når noget byder mig imod.
- Så bliver alting meget lettere. - Jeg vil ikke lukke øjnene.
Jeg vil holde dem åbne.
- Hr. Holly. - Hr. Cushing.
Jeg kan godt lide klubben om morgenen. Jeg har den helt for mig selv.
En herlig måde at indlede dagen på.
Denne unge herre og hans søster skal De undersøge nærmere for mig.
Der er noget uldent ved dem. Skaf resultater.
I en fart.
De har ikke dryppet øjnene regelmæssigt.
Edith, kom ind.
Det skal De altså gøre.
Få apotekeren til at blande disse dråber.
Og genoptag så behandlingen.
"Øjets toksikologi", "Synsnervens morfologi" -
- "Principperne bag optisk brydning".
Og Arthur Conan Doyle. Betragter De Dem selv som detektiv?
Ikke just -
- men han er øjenlæge ligesom mig.
Kom. Det her vil De synes om.
Spøgelsesfotografier kan nemt forfalskes -
- men på glasplader er det simpelthen umuligt.
De her er fra London. De er ægte.
Billedet er fastholdt ved hjælp af et lag sølvsalte -
- som ikke kan ses med det blotte øje.
Det kaldes et latent billede.
Jeg tror, at huse og steder -
- måske takket være kemiske forbindelser i jorden eller mineraler i stenene -
- kan fastholde indtryk eller et menneske, der ikke længere er i live.
Men ikke alle kan se dem.
Ham, der lige gik, er farveblind.
Han kommer aldrig til at se farverne rød og grøn.
Han anerkender kun deres eksistens, fordi flertallet gør.
Måske ser vi først ting, når tiden er moden til det.
De har aldrig fortalt om Deres interesser.
De har aldrig spurgt.
Edith, jeg kan godt forstå, De er betaget af familien Sharpe -
- men jeg vil nu alligevel råde Dem til at fare med lempe.
De har været væk i lang tid.
Jeg har klaret mig nogenlunde.
Nej, Edith -
- det bliver bedre og bedre, for hver gang jeg læser det.
- Jeg har intet imod kærlighedshistorien. - Det er kun et par kapitler.
Jeg kan godt lide den.
- Lad mig høre Deres mening. - Jeg læser den færdig med det samme.
Edith...
- Er det en sommerfugl? - Nej.
- Men det bliver det snart. - Jeg havde slet ikke set dem.
De dør snart.
De får varme fra solen, og når den forsvinder, dør de.
- Hvor er det sørgeligt. - Nej, sådan er naturen.
En brutal verden, hvori skabninger dør -
- eller æder hinanden lige under fødderne på os.
Den må da indeholde mere.
Skønne ting er skrøbelige.
Derhjemme har vi kun sortsværmere.
Drabelige væsner, men meget uskønne.
De trives i mørke og kulde.
- Hvad æder de? - Sommerfugle, desværre.
Er du nu helt sikker i din sag?
Jeg synes ikke, hun er den rette. Hun er et rent barn, Thomas.
Lucille, jeg har forklaret det.
- Jeg får brug for ringen. - Ringen er min.
Jeg har selv gjort mig fortjent til den.
Jeg vil have den igen.
Så kryds fingre for, at jeg har heldet med mig.
Vi har ikke mere, vi kan sælge.
Du sælger den ikke.
Vi køber noget for den.
Hr. Holly, er der noget galt?
Hr. Cushing, jeg har sjældent dårligt nyt -
- men når jeg har, insisterer jeg på selv at overbringe det.
Luk den ikke op her.
Tiden er inde.
Edith, må jeg tale med Dem?
Jeg henter lige min fader.
- Fader, alle venter. - Jeg kommer straks.
Frøken Cushing.
Edith, det tilkommer mig ikke at spørge...
Sir Thomas, må jeg tale med Dem på mit kontor?
Dem og Deres søster, hvis De vil være så venlig at hente hende.
Min pige, sig til vores gæster, at vi slutter os til dem lige straks.
Nuvel, lady Lucille.
Sir Thomas, da vi mødtes første gang -
- kom det nok bag på Dem, at jeg ikke brød mig om Dem.
Det lagde De ikke skjul på, men med tiden...
- Deres tid er forbi, sir Thomas. - Vær venlig at tale uden omsvøb.
Jeg vil tale frit fra leveren, frøken. Mere end De måske bryder Dem om.
De seneste par dage har Deres bror fundet det passende -
- at blande forretning og fornøjelser ved vedholdent at omgås min datter.
Min eneste datter.
Vel har jeg ikke noget at tilbyde, men sagen er den...
De har forelsket Dem i hende. Ikke sandt?
De er god til at spille komedie.
Forleden dag spurgte min datter, hvorfor jeg ikke brød mig om Dem.
Da havde jeg ikke noget godt svar, men det har jeg nu.
Dette stykke papir har givet mig mit svar.
Det er den første ærlige reaktion, De har vist mig.
- Ved hun besked? - Nej.
Men hun får ren besked, hvis det skaffer mig af med Dem.
- Jeg ved godt, De ikke tror på mig... - De elsker hende.
Ja, det bliver De ved med at sige.
De virker mere fattet, kæreste.
Det er overmåde gavmildt, men der følger to betingelser med checken.
Der går et tog til New York i morgen tidlig.
De og Deres bror gør bedst i at tage det.
- Forstår vi hinanden? - Ja. Hvad er den anden betingelse?
Den vedrører min datter.
I aften skal De -
- noget så eftertrykkeligt knuse hendes hjerte.
Mine damer og herrer, vi har en uventet bekendtgørelse.
Sir Thomas.
Tak, hr. Cushing.
Mine damer og herrer.
Da jeg kom til Amerika, var det med hjertet svulmende af eventyrlyst.
Her gav fremtiden rent faktisk mening.
Jeg er blevet mødt med varme og venskab -
- men nu må jeg sige farvel.
Jeg håber, vi mødes igen.
Måske på en anden kyst.
Min søster og jeg rejser til England inden vinterens komme.
Skål for varige venskaber.
Tillader De ...? Undskyld.
- Edith. - De rejser.
Vi må hjem og pleje vore interesser.
- Der er intet, der holder os her... - Javel.
Deres roman...
- Jeg har læst den og sender den herhen. - Tak.
- Vil De stadig høre min mening? - Hvis jeg ikke kan blive fri.
Det er noget sentimentalt pladder.
Den så inderligt beskrevne smerte -
- pinen, tabet... De har jo aldrig levet.
- Det er rent plagiat. - Tak!
De vil så gerne beskrive kærlighedens pinsler, men kender intet til dem.
Jeg er ikke færdig! Hvad drømmer De om?
En elskværdig mand?
En ædel sjæl, der kan frelses? En såret fugl, De kan pleje?
Det fuldkomne. Kærlighed er ikke fuldkommen, Edith.
Jeg vil råde Dem til at vende tilbage til Deres spøgelser -
- for De ved såre lidt om menneskets hjerte eller kærlighed -
- eller den smerte, der følger med. De er ikke andet end et forkælet barn!
- Hvordan er vandet i dag, Benton? - Skoldhedt.
Lige som De kan lide det.
Glimrende. Vær venlig at bestille en gang skinke og æg til mig.
Jeg begynder med kaffe, hvis den er varm, og en slurk portvin.
Javel. Og Times?
Ja tak.
Nej, nej...
- Frøken? - Ja, Annie.
Sir Thomas Sharpe afleverede Deres manuskript i morges -
- men jeg ville ikke vække Dem.
Ja, ja, Annie. Bare læg det der.
Også brevet?
Ja, også brevet.
Kære Edith. Når De læser dette, er jeg rejst.
Deres fader gjorde det klart, at min nuværende økonomi -
- gjorde mig til et dårligt parti, og så gik jeg med til følgende:
- Annie! - Han bad mig om at knuse Deres hjerte.
Min kåbe!
Jeg skulle også påtage mig skylden. Også det gik jeg med til.
Begge dele er uden tvivl lykkedes.
Men en ting skal De vide:
Når jeg kan vise Deres fader, at jeg blot beder om hans samtykke -
- først da kommer jeg tilbage efter Dem.
Deres evigt hengivne Thomas.
- Thomas og Lucille Sharpe. - Værelse 107 og 108.
Men vent!
Frøken!
Thomas? Thomas!
De rejste i morges, frøken.
De skulle nå morgentoget.
Er alt vel, frøken?
Edith.
Lucille er rejst.
Deres fader betalte mig for at rejse.
Jeg kan ikke forlade Dem, Edith.
Jeg griber mig selv i at tænke på Dem på de mest -
- ubelejlige tidspunkter.
Jeg har det, som om der er knyttet et bånd -
- mellem vore hjerter.
Og skulle det bånd blive brudt af afstand eller tid -
- så ville mit hjerte ophøre med at slå, og jeg ville dø.
Og De...
- De ville hurtigt glemme mig. - Aldrig.
Jeg ville aldrig glemme Dem.
De er desværre nødt til at identificere liget, Edith.
Der er ingen vej udenom.
Vent!
Jeg skyndte mig herhen. Edith, De skal ikke se ham.
- Jeg skal nok identificere ham. - Det går ikke.
- Jeg var hans læge. - Jeg er hans sagfører, dr. McMichael.
Det er ikke blot en juridisk formalitet. Det er påkrævet.
- Hvordan gik det til? - Han var åbenbart alene.
Gulvet var vådt. Ingen ved det.
Må jeg have lov?
Hjælp mig med at vende ham om.
Lad være med at røre sådan ved ham.
Lad være! Det er min fader!
Tilgiv mig, Edith.
Han fylder 60 i næste uge.
Han er bange for at se gammel ud.
Det er derfor, han er så velklædt.
Og derfor han holder af lange spadsereture.
Hans hånd er kold.
Hvorfor er den så kold?
Jeg er her nu.
Jeg er her.
Unge hr. Sharpe.
- Goddag, Finlay. Hvordan har De det? - Bedre end nogensinde, sir Thomas.
- Finlay, det er min hustru. - Det ved jeg godt.
De har været gift en rum tid.
En rum tid? Hvad mener han?
Aner det ikke. Hans familie har arbejdet for os i umindelige tider.
Ham har du da ikke fortalt om. Han har halsbånd på. Er han bortløben?
Umuligt. Vi har ingen naboer, og byen ligger en halv dags gang herfra.
Den lille stakkel er helt udmarvet.
- Kan vi ikke godt beholde den? - Som du vil.
Deres Nåde, må jeg få æren?
- Du godeste. Hvor mange værelser er her? - Det ved jeg ikke.
Har du lyst til at tælle dem?
Hvad synes du så?
- Lever det op til forventningerne? - Ja.
- Men der er koldere indenfor end ude. - Ja, det er en skandale.
Vi forsøger at holde det ved lige -
- men kulden og regnen gør det umuligt at bremse fugt og forfald.
Og da lergraven er lige under os -
- rådner træværket, så huset synker.
- Skal den ovenpå? - Ja tak.
Den skal ind i påklædningsværelset.
Hvordan overkommer I det dog, du og Lucille?
Det er et medfødt privilegium, som vi aldrig kan frasige os.
Vi holder skindet på næsen.
Mit værksted er oppe på kvisten. Jeg glæder mig til at vise dig det.
Bær min bagage op på kvisten.
Lucille?
Gardinerne har været trukket for alt for længe. Bær den herhen.
Halløj.
Hvor har du den fra?
Thomas, jeg så en kvinde i elevatoren.
- Var det Lucille? - Nej.
Så var det en skygge. Elevatoren har sit eget liv, fordi kablerne er fugtige.
Den fører ned i lergraven. Du må aldrig køre længere ned end hertil.
- Hvad laver den her? - Lucille.
Thomas.
- Velkommen, Edith. - Tak.
Jeg har været på posthuset.
Dine maskindele er kommet fra Birmingham. Få Finlay til at hente dem.
- Er der noget galt, Edith? - Jeg blev bare forskrækket.
Af en skygge.
Her i huset lever der ikke andet end skygger, knirken og stønnen.
- Du må hellere tøjle din fantasi. - Jeg trænger bare til en god velkomst.
Fra nu af skal huset kun rumme venskab, kærlighed og varme.
Varme ville være en glimrende begyndelse.
- Thomas, din brud fryser. - Åh, undskyld.
Vi går op og tænder op, og så laver jeg et varmt bad til dig.
I begyndelsen er vandet rødt på grund af leret, men det bliver hurtigt klart.
Lucille, når du får tid, vil du så skaffe mig et sæt husnøgler?
- Det får du ikke brug for. - Hvabehar?
Dele af huset er farlige. Det tager et par dage, før du kan finde rundt.
Hvis du stadig vil have et sæt til den tid, får jeg lavet et.
Kom, Edith. Nu går vi ovenpå.
Sagde du ikke, at hunden var død?
Jeg satte den ud.
- Jeg troede, den ville dø af kulde. - Hvordan har den overlevet al den tid?
Af rester velsagtens. Ligesom os andre.
Bare rolig. De dage er forbi.
Såh? Hendes penge er da ikke kommet.
Ikke endnu, men stol på mig.
Du valgte hende.
Hvorfor?
Ja, ja.
Apport!
Kom så. Aflevér.
Kom så.
Apport!
Halløj. Hvor er din bold?
Er bolden blevet væk?
Hvor er bolden blevet af?
- Du får det bedre af det her. - Hvad er det?
Ildtornbær.
De er meget nærende.
Bryder du dig ikke om det?
Det er lidt bittert.
Intet mildt kan vokse her.
Der skal et mål bitterhed til -
- for ikke at blive ædt.
Hvad var det?
Østenvinden.
Når det blæser op, skaber det undertryk i skorstenene -
- og eftersom alle vinduerne er skoddet til -
- så ånder huset.
Jeg ved godt, det er skrækkeligt. Kom så.
Jeg tager mig et bad.
Hvis du falder i søvn, vækker jeg dig ikke.
"Vi løfter vore øjne mod bjergene."
Undskyld, at jeg forstyrrer dig.
Hvad er det for noget musik?
En vuggevise, jeg altid sang for Thomas, da vi var små.
Jeg kan godt se jer for mig som børn.
Du spillede musik, og Thomas opfandt mærkelig ting.
Vi måtte ikke komme herind som børn.
Vi skulle blive på barneværelset på kvisten.
Moder spillede indimellem klaver.
Vi kunne høre hende gennem gulvet.
Så vidste vi, at hun var tilbage på landet igen.
Moder...
- Hun ser temmelig... - Rædselsfuld ud?
Ja.
Det er yderst vellignende.
Jeg forestiller mig, at hun kan se os deroppefra.
Jeg vil ikke have, at hun går glip af noget af det, vi foretager os.
- Er alle bøgerne jeres? - Moder samlede de fleste.
- Har du hørt om forsnitmalerier? - Nej.
Skjulte billeder på bogens forsnit.
Skilt ad, indtil man bøjer siderne -
- således.
Hemmeligheder alle vegne.
Det kan da ikke chokere dig -
- nu hvor Thomas og du...
Han respekterer, at jeg er i sorg. Der er intet sket.
Vi havde hver vores kahyt.
Hvor betænksomt.
Med tiden -
- falder alting på plads.
Det er synd og skam at realisere alt det her allerede.
Det er forhastet, synes De ikke?
Det er der åbenbart delte meninger om.
Thomas Sharpe.
Baronet.
Kom her, vovse.
- Synes du om mit værksted, Edith? - Det er vidunderligt.
- Har du lavet alt det her? - Jeg snittede legetøj til Lucille.
Små adspredelser.
Var I altid alene heroppe på kvisten?
Fader var altid bortrejst.
Familieformuen forsvandt ikke af sig selv.
Fader gjorde en ihærdig indsats.
Den er vidunderlig.
Du er så anderledes.
End hvem?
Alle.
- Hvad er der? - Jeg syntes, jeg hørte en lyd.
Vi håbede, at I var her. Han strejfede rundt ude på gangen.
- Jeg har lavet te. - Det er alt for meget.
Vi trængte til selskab.
Thomas?
Nej tak.
Drik din te.
Så får du varmen.
Lad vinden blæse nænsomt...
Thomas.
...i dine drømmes sejl.
Mens månen oplyser din vej
og fører dig til mig.
Thomas?
Hvordan er du kommet derind, din dumme vovse?
Voksrulleoptagelser.
Nej, vent!
Enola.
- Hold dampen oppe, Finlay. - Javel.
- Der skal mere kul på, Finlay. - Ja.
Thomas.
- Jeg vil tale med dig. - Ikke nu. Lucille er derinde.
Jeg vil ikke tale med Lucille. Jeg vil tale med dig.
Javel. Om hvad?
Er nogen død i huset?
Edith, huset er flere hundrede år gammelt.
- Mange sjæle er kommet og gået. - Har der været voldelige dødsfald?
- Hr. Sharpe? - Ikke nu, Edith.
Om igen, Finlay.
Sådan. Det går snart over.
Mine hænder er begyndt at blive grove. Det ville hue din fader.
Den maskine kommer aldrig til at virke.
Hvorfor bilder jeg mig selv andet ind?
Hvorfor har jeg bragt dig hertil?
Hvem har du ægtet? En fiasko.
Det må du ikke sige. Du er mit et og alt.
Mændene rejser i aften. Det bliver et kapløb med sneen.
Inden længe kan vi ikke komme videre.
Så finder du ud af, hvorfor stedet her bliver kaldt Den Blodrøde Høj.
Hvad sagde du?
Den Blodrøde Høj bliver det kaldt.
Malmen og rødleret siver op og farver sneen højrød.
Ergo... Den Blodrøde Høj.
De ville tale med mig?
Måske endte det alligevel godt. Edith ser da ud til at være lykkelig, ikke?
Det ved jeg ikke. Jeg har ikke hørt et ord.
Det har jeg. Hun har bedt om at få hele formuen overført til England.
Det hele skal åbenbart investeres i hans lermaskine.
- Jeg kan ikke andet end at makke ret. - Der er noget lorent ved alt det her.
Cushings dødsfald, slaget i hovedet.
Den sidste check, Cushing udskrev, var til sir Thomas Sharpe.
Jeg kan betro Dem, at før Cushing døde, hyrede han en mand fra New York.
Hr. Holly.
Han gravede grumme sager frem.
At Holly overhovedet blev inddraget, undrer mig såre.
Thomas?
Hvis du er her hos mig -
- så giv mig et tegn.
Rør ved min hånd.
Rejs nu.
Thomas! Thomas!
Edith!
Hans blod -
- får du på hænderne.
- Edith! - Thomas! Skynd dig!
Der er en kvinde ude på gangen. Der!
Hendes øjne lyste af had og intelligens.
Hun ved, hvem jeg er, og hun vil have, jeg rejser.
Vissevasse, kæreste. Du rejser ingen vegne.
Du havde mareridt og gik i søvne.
Nej. Jeg bliver vanvittig af at bo her.
Elskede, du ser syner.
I morgen tager vi på udflugt.
Til posthuset. Du har godt af lidt frisk luft.
Nej. Jeg rejser. Jeg må væk.
Edith, dette er dit hjem nu.
Du har ikke andre steder at tage hen.
Hvad laver hun? Hvordan har hun fået nys om det med moder?
- Jeg har ikke sagt noget. - Hvad er hun ude på?
Det ved jeg ikke. Hun er helt ude af den.
I morgen -
- tager jeg på posthuset efter maskindelene sammen med hende.
- Hun trænger til frisk luft. - Ja, få hende væk.
Når hun har underskrevet alle papirerne, skal der gøres en ende på det her.
Denne ventilstyring har jeg fået fremstillet i Glasgow.
Den kan redde det hele.
Tænk heldige tanker, Edith. Måske kan vi genoptage driften, hvis maskinen virker.
Glimrende. Tak.
Er De lady Sharpe? Jeg har nogle breve til Dem.
To af dem er anbefalede breve fra Deres sagfører.
Et er kommet hele vejen fra Milano i Italien.
- Jeg kender ingen i Italien. - Med forlov, det gør De åbenbart.
Edith.
Uvejret tager til. Vi må snart af sted. Ellers når vi ikke hjem i tide.
Hvis De har brug for at overnatte, har vi et kammer nedenunder.
Hvorfor ikke?
- Og det er eftersendelsesadressen? - Sharpe, Cumberland, England, ja.
Tak.
Dr. McMichael.
- Hr. Holly. - Til tjeneste.
Har De medbragt en kopi af oplysningerne?
Det tog tid at fremskaffe avisudklippet.
LADY BEATRICE SHARPE MYRDET I BADET PÅ ALLERDALE HERREGÅRD
Det er sgu grumt.
TO BØRN FORÆLDRELØSE
Jeg kunne kun skaffe de juridiske dokumenter til hr. Cushing.
Det forhindrede dog, at forholdet mellem sir Thomas og frøken Cushing -
- udviklede sig til ægteskab.
Hvorfor det?
Jo, ser De...
Sir Thomas er allerede gift.
Denne Cavendish, din helt -
- har en mørk side. Ham kan jeg godt lide.
- Overlever han? - Det afgør han selv.
- Hvad mener du? - Figurer taler til en og træffer valg.
- Valg... - Med hensyn til, hvem de vil være.
Nå, her er vel nok kummerligt. Men her er da varmt.
- Jeg kan meget bedre lide det. - End hvad?
End huset.
Kan vi ikke flytte?
Huset er alt, hvad vi har.
Jeg har lagt hele mit liv bag mig.
Alt, hvad jeg ejede. Vi kan bo lige, hvor du vil.
- Lige, hvor jeg vil? - London... Paris.
Der er smukt i Paris.
Milano.
- Har du nogensinde været i Italien? - Ja, én gang.
Fortiden, Thomas. Du dvæler altid ved fortiden.
Der finder du mig ikke.
Jeg er her.
Jeg er her også.
Finlay, hjælp mig med ventilstyringen.
Lucille.
Lucille, vi er hjemme.
- Jeg er ved at lave morgenmad. - Det brændte på, så jeg tog det af.
Hvor har I været henne?
Vi sneede inde.
- I kom ikke hjem i nat. - Vi sov på posthuset.
- Sov I der? - Hvad gør det? Han er min mand.
Er det hele bare en leg for dig? Jeg har været ude af mig selv!
Hvad mener du?
I to -
- alene -
- i stormen.
Jeg vidste ikke, om I havde været ude for en ulykke.
Jeg var helt alene.
Jeg kan ikke være alene.
- Er de fra Amerika? - Jeg har det skidt.
Jeg laver en kop te til dig.
Den skrækkelige lyd.
Jo mere huset synker, desto værre bliver det.
Vi må gøre noget ved det.
Kære Edith. Første rate af pengene fra boet er overført.
Den sidste rate kræver Deres underskrift på vedlagte dokument.
Med venlig hilsen William Ferguson.
Enola...
Den virker, Finlay!
En grammofon.
Milano.
Edinburgh.
De har allerede prøvet, forgæves, at skaffe kapital -
- i London, Edinburgh, Milano...
Og nu står De her.
Er den ikke smuk? Den har fungeret upåklageligt i en time.
Endelig. Endelig lykkedes det, Lucille.
- Jeg glæder mig til at vise Edith den. - Edith?
- Det her er min fortjeneste. - Ja, det er vores fortjeneste.
- Lady Sharpe. - Og ingen andens.
- Der skal mere kul på dampmaskinen. - Kan du undvære lidt mere kul?
Bare giv ham nøglen. Så henter han det selv.
Lucille?
Edith.
Edith!
Du må undskylde min opførsel i morges.
Jeg var bekymret...
- Du har ikke drukket din te. - Jeg har det ikke så godt.
Vil du være sød at hente et glas koldt vand?
Naturligvis.
- Har du fået læst dine breve? - Ja. Det er dokumenter til underskrift.
Så min sagfører kan overføre pengene.
Nu skal du få fred til at hvile dig.
Det går nok snart over.
Lad os så se, hvad det er.
Dette er Pamela Upton, der afprøver voksrulleoptageren -
- købt i det lykkelige år 1887 -
- til min elskede Thomas Sharpe.
Thomas, tal ind i tragten. Sig noget.
Det er en smuk maskine, Pamela, men jeg er hellere fri.
- For min skyld, Thomas. - Hvad skal jeg sige?
Sig at du elsker mig.
Margaret McDermott.
Tip tap tønden. Katten faldt i brønden.
Hvem smed hende i? Det gjorde Johnny Pi.
Hvem fik hende op?
SKØDE
Det gjorde Johnny Top.
Det var dog for galt, at katten sku' være kvalt.
Enola Sciotti. E.S.
Havde jeg dog bare kræfter til at rejse, men jeg kan ikke.
De er kun ude efter mine penge til hans helvedesmaskine.
Det er det eneste, de tænker på.
Jeg gemmer disse ruller i linnedskabet.
Skulle nogen finde dem, vid da, at de står bag.
Jeg må afslutte optagelsen nu. Jeg kan høre, at de kommer.
Et barn.
Til den, der finder dette: Vid, at de tager livet af mig.
Jeg er døden nær.
Giften er i teen.
Find mit lig. Bring det hjem.
Jeg vil ikke dø så langt væk hjemmefra.
Jeg må væk.
Du er vågen.
Vi fandt dig for foden af trappen.
- Går det bedre? - Jeg må ind til byen.
- Til lægen. - Ja.
- Men vi er desværre sneet inde. - Nej.
Så spis da noget.
Du skal styrke dig.
Jeg plejede moder i denne seng.
Fader var et bæst.
Han hadede moder.
Brækkede benet på hende.
Knækkede det midtover under sin støvle.
Hun kom sig aldrig helt.
Hun var sengeliggende i lang tid.
Men jeg -
- plejede hende.
Madede hende. Badede hende.
Redte hendes hår.
Gned salve på hendes ar.
Jeg sørgede for, at hun fik det bedre.
Jeg gør det samme for dig.
Jeg sørger for, du får det bedre.
Må jeg få en stund alene med min hustru?
Snart ligger du ikke her mere.
Det lover jeg.
Du må ikke drikke det.
Aldrig.
- Lucille, hun er døden nær. - Ja, da.
Hun ved det hele.
Hun vil ikke drikke teen længere.
Pyt med det. Jeg har kommet giften i havregrøden.
Lucille, hold så op!
Behøver vi at gøre dette?
Ja.
Du aner ikke, hvad de ville gøre.
De ville fjerne mig.
Låse mig inde.
Du ville blive hængt.
- Vi forbliver sammen. Aldrig adskilt. - Aldrig adskilt.
Du kan ikke forlade mig.
- Det ville du aldrig gøre. - Jeg kan ikke.
- Det ved jeg godt.
- En herre spørger om vej til Allerdale. - Så sent? Det kan da ikke passe.
De kan ikke ride derop på den udmattede hest.
- Må jeg leje en af Dem? - Vi har vinterlukket.
- Kan jeg gå derop til fods? - Det tager over fire timer ad vejen.
- Så må jeg hellere se at komme af sted. - Hr.!
Mød mig derhenne, når stormen har lagt sig.
Jeg ved godt, hvem du er.
Du hedder Enola Sciotti.
Sig, hvad du vil mig.
Alt er fremme i lyset nu. Maskeraden er slut.
- Det her er mig, og det her er ham. - Jeg vidste det!
- Nej, Lucille! Der kommer nogen. - Du er ikke hans søster.
Hvor herligt.
- Jo, jeg er. - Gør det ikke!
Goddag, Edith.
Lad være med at tale eller bevæge dig. Du har fået noget bedøvende.
Det måtte til for at sætte dit ben på plads. Du kommer dig.
- Undskyld, at jeg sådan trængte mig på. - De kom jo som sendt fra himlen.
Jeg burde have telegraferet, men tænkte, det ville være en rar overraskelse.
Det er et mirakel. Hun er syg og taler i vildelse.
- Og så faldt hun ned ad trappen. - Hun talte til mig.
- Hvem? - Min moder.
Hun advarede mig.
Den Blodrøde Høj.
- Hør, hvor hun taler i vildelse. - Ja.
- Drik lidt. - Nej, ikke det.
Ikke det.
De bliver hos os, ikke?
- Indtil stormen har lagt sig. - Hvis De insisterer.
- Nu vil jeg være alene med patienten. - Så går vi, doktor.
Edith, hør godt efter.
Jeg er kommet for at hente dig.
Jeg tager dig med nu.
- Nogen må standse ham. - Lucille, jeg beder dig...
- Hvad laver du? - Sig mig engang, broder...
Gør du det denne gang?
Vis mig, at du kan stå oprejst.
Godt.
De får ikke lov til at gøre dig fortræd.
- Jeg finder en kåbe til dig. - Gå ikke.
- Jeg skynder mig. - Lader man følelserne løbe af med sig?
Hun er udmattet og har symptomer på anæmi.
- Jeg tager hende med på hospitalet. - Det bliver ikke nødvendigt.
Jo, det er jeg bange for.
De har forgiftet hende.
Edith.
Forsiden af Cumberland Ledger.
Lady Beatrice Sharpe blev myrdet i badet.
Et brutalt slag havde nær kløvet hendes hoved.
Ingen mistænkte blev anholdt.
Der var ingen andre i huset end børnene.
- Sandheden var for fæl til at overveje. - Ti stille.
- Var det dig? - Nej.
Sir Thomas, De var kun 12 år.
Efter endt afhøring kom De på kostskole.
Men Lucille var 14, og hendes historie er mere grumset.
Klosterskole i Schweiz hævdes det -
- men det var snarere en anden slags institution.
Sir Thomas er allerede gift med en frøken Pamela Upton.
Margaret McDermott og Enola Sciotti, E.S.
- Edith, du ved ikke... - Edith og jeg går nu.
Du bliver der.
Edith...
Edith.
Nu skal du gøre det beskidte arbejde.
Kom her, vovse.
Møgkøter!
Hvis jeg ikke gør det, gør hun.
Men hør efter.
De er læge.
Vis mig hvor.
Nej! Alan!
Uhyrer!
Begge to!
Spøjst...
Det var også det sidste, moder sagde.
Lucille får Edith til at underskrive papirerne.
Så snart hun har skrevet under, dør hun. Jeg må derhen.
Jeg tager hende med herned. Jeg finder en udvej.
Skakten er åben. Flygt den vej.
- Kan De holde ud? - Af sted.
Du troede, du var forfatter.
Med dine spøgelser...
Hvad venter du på? Du har intet at leve for.
Skriv under.
Alle de kvinder, vi fandt, i London -
- Edinburgh, Milano...
- Amerika. - Ja, Amerika.
De havde det nødvendige.
Penge, knuste drømme og ingen levende slægtninge.
Ingen ledte efter dem. Det var faktisk medlidenhedsdrab.
Ender jeg også sådan?
Hvad med den italienske kvinde, Enola?
Du myrdede hendes barn.
Nej.
Ingen af dem kneppede Thomas.
Begriber du det da ikke? Det var mit.
Det var født forkert.
Vi burde have ladet det dø ved fødslen, men -
- jeg ville beholde det. Hun sagde, hun kunne redde det.
Hun var stålsat.
- Hun løj. - Alle de rædsler...
For hvad? Pengene?
For at beholde herregården? Slægtsnavnet? Lergraven?
Ægteskaberne var naturligvis for pengenes skyld.
Men rædslerne... Rædslerne var for kærligheden.
Alt det, vi gør for en kærlighed som denne, er grimt -
- vanvittigt, fyldt med sved og lede.
Denne kærlighed brænder og kvæster...
Den gør en helt forskruet.
Det er en uhyrlig kærlighed -
- og den gør os alle til uhyrer.
Men du skulle have set ham som barn, Thomas.
Han var fuldkommen.
Og når han lavede skarnsstreger -
- beskyttede jeg ham mod min moders spanskrør.
Jeg fik så mange prygl.
Og da hun fik nys om os...
Ja...
Den eneste kærlighed, Thomas og jeg nogensinde har kendt til -
- er den, vi deler. Inden for disse mørnede mure.
I skjul.
Det passer ikke. Du kvæler ham.
Skriv dit navn!
Skriv dit forbandede navn!
Min fader... Hvem myrdede ham?
Sådan en ubehøvlet, nedladende mand.
Han elskede dig. Du skulle have set hans ulykkelige ansigt -
- da jeg hamrede det ned i kummen.
- Hold dig væk! - Hør på mig.
- Gå væk! - Edith!
- McMichael er i live. - Du har løjet for mig og forgiftet mig!
- Du sagde, du elskede mig. - Det gør jeg også.
Edith, stol på mig en sidste gang.
Tag blot af sted eller vent her på mig.
Jeg får papirerne tilbage og gør en ende på dette.
Du brændte dem.
Lucille.
- Du brændte dem. - Ja, hun skal leve. Lad hende være.
- Er det en ordre? - Vi rejser væk fra Allerdale.
- Væk? - Vi kan begynde forfra.
- Hvorhenne? - Hvor som helst. Vi lægger det bag os.
Vi lader navnet Sharpe dø og huset synke i jorden.
Efter at have holdt sammen på murene i alle de år ville vi omsider være fri.
Fri, Lucille.
Vi kan alle være sammen.
Alle?
- Elsker du hende? - Den dag måtte komme.
Vi har været døde i årevis. Du og jeg her i råddenskaben.
- Elsker du hende højere end mig? - Se os dog.
- Du lovede ikke at forelske dig i andre. - Ja, men det skete.
Lucille...
Lucille.
Thomas?
Thomas!
Hun kommer. Jeg får os ud.
Jeg henter hjælp. Stol på mig.
Jeg lover at komme tilbage efter dig. Skjul dig.
Før de spærrede mig inde -
- gemte jeg et lille minde -
- om mor.
Edith?
Jeg helmer ikke, før du dræber mig -
- eller jeg dræber dig.
Hjælp mig.
- Her er ingen, der kan hjælpe dig. - Jo!
Se på ham. Vend dig om!
- Thomas. - Lucille.
Jeg helmer ikke -
- før du dræber mig, eller jeg dræber dig.
Jeg hørte dig godt første gang.
Spøgelser findes.
Dét ved jeg.
De er knyttet til steder -
- ligesom vi er.
Nogle er bundet til et stykke jord.
En tid og en dato.
En blodsudgydelse.
En forfærdelig forbrydelse.
Men der er også andre -
- der holder fast i en følelse.
En drift.
Tab.
Hævn.
Eller kærlighed.
De -
- forsvinder aldrig.