Aaveita on olemassa.
Tiedän sen varmasti.
Näin aaveen ensi kerran 10-vuotiaana.
Se oli äitini.
Kolera oli vienyt hänet.
Arkku oli suljettu, enkä saanut katsoa.
En voinut suukottaa häntä hyvästiksi.
Ei jäähyväisiä, ei viimeisiä sanoja.
Eräänä yönä hän kuitenkin palasi.
Lapseni, kun aika koittaa -
varo Verenpunaista vuorta.
Kului vuosia -
ennen kuin kuulin saman äänen uudestaan -
ja ymmärsin saamani varoituksen -
joka saapui aikojen takaa.
Tajusin sen merkityksen -
vasta kun oli jo myöhäistä.
Täältä saa simaa ja olutta!
BUFFALO, 14 VUOTTA MYÖHEMMIN
Edith! -Milloin palasit, Alan?
Kaksi viikkoa sitten.
Eikö Eunice kertonut? -Ei.
Hän löysi mielitietyn Lontoosta.
Mitä teet täällä? -Avaan vastaanottoni.
Tapaan Ogilvien kymmeneltä.
Toivon hänen julkaisevan kirjani.
Kello on yhdeksän. -En malttanut odottaa.
Teen vielä joitakin muutoksia.
Tule käymään, jos ehdit.
Tapasimme hänet British Museumissa -
kun kävimme Alanin luona.
Äiti. -Hän on valtavan komea.
Hän tuli tänne asti tapaamaan Eunicea.
Hänellä on asioita täällä.
Hän on baronetti. -Mikä se on?
Jonkinlainen aristokraatti.
Mies, joka hyötyy toisten uurastuksesta.
Loiseläjä, jolla on aatelisarvo.
Hän on hurmaava ja loistava tanssija.
Eihän se omaa Jane Austeniamme kiinnosta.
Eikö hän kuollut naimattomana? -Äiti.
Ei se mitään. Rouva McMichael -
olisin mieluummin Mary Shelley.
Hän kuoli leskenä. Alan.
Neiti Cushing. Olette etuajassa. -Vähän.
Aavetarina? Isänne ei kertonut -
että kyseessä on aavetarina.
Ei se olekaan.
Se on tarina, jossa on aave.
Aave on pelkkä vertauskuva. -Niinkö?
Se kuvastaa menneisyyttä.
Kaunis käsiala, hienoja silmukoita.
Saanko antaa teille yhden neuvon?
Hän haluaa rakkaustarinan.
Uskomatonta. -Ogilvie on vanhanaikainen.
Hän sanoi niin, koska olen nainen.
Kaikki rakastuvat joskus, jopa naiset.
En halua kirjoittaa rakkaustarinaa.
Halusin antaa tämän onnittelulahjaksi.
Olen rakentaja.
Tiedän oikeanlaisen työkalun tärkeyden.
Se on kaunis -
mutta käytän konttorisi kirjoituskonetta.
Lähetän tarinani The Atlantic Monthlyyn.
Käsialani paljastaisi minut naiseksi.
Varmasti.
Rakennuksen reunus kehystää kelloa.
Tässä menee kauan, mutta jälki on komeaa.
Huomenta, neiti. Anteeksi häiriö.
Tapaan herra Carter Everett Cushingin.
Itse pohatan. -Valitettavasti.
Sir Thomas Sharpe, baronetti.
Hän tulee pian. -Kiitos.
Ettehän ole myöhässä?
Hän vihaa myöhästelyä. -Olen etuajassa.
Hän vihaa sitäkin.
En haluaisi udella.
Eikö tämä ole kaunokirjallisuutta? -On.
Kenelle kirjoitatte tätä puhtaaksi?
Se lähetetään The Atlantic Monthlyyn.
En tiedä, kuka tarinan kirjoitti -
mutta tämä on aika hyvä. -Niinkö?
Minä kiinnostuin välittömästi.
Minä kirjoitin sen. Se on minun.
Aaveita? -Aave on pelkkä vertauskuva...
Ne ovat aina kiinnostaneet minua.
Minun kotiseudullani -
aaveisiin suhtaudutaan vakavasti.
Sir Thomas Sharpe.
Tervetuloa kaupunkiimme. -On ilo tavata.
Tapasittekin jo tyttäreni Edithin.
Kaivoksemme ovat toimittaneet hoville -
punaista savea vuodesta 1796 lähtien.
Koska se sisältää niin paljon malmia -
siitä saadaan erittäin kestäviä tiiliä.
Liian kaivamisen vuoksi -
useimmat esiintymät ovat romahtaneet.
Tämä on suunnittelemani savenkerääjä.
Se kuljettaa kaivetun saven heti ylös.
Olen varma siitä -
että tämä kone mullistaa savenlouhinnan.
Sammuttakaa se.
Onko konetta testattu?
Ei vielä. Jos saamme rahoituksen...
Teillä on siis ainoastaan lelu -
ja suuria puheita. -Herra Cushing...
Haitte jo turhaan rahoitusta -
Lontoosta, Edinburghista ja Milanosta.
Pitää paikkansa. -Ja nyt olette täällä.
Sekin pitää paikkansa.
Kaikki pöydän ääressä istuvat miehet -
ovat rikastuneet kovalla työllä.
Paitsi herra Ferguson. Hän on lakimies.
Hän ei voi sille mitään.
Aloitin urani terästyöläisenä.
Rakensin taloja ennen kuin omistin niitä.
Tunnustelkaa käsiäni. Ne ovat karheat.
Ne kertovat, millainen mies olen.
Kun puristin teidän kättänne...
Teillä on pehmeimmät tuntemani kädet.
Amerikassa ratkaisee ahkeruus, ei asema.
Sille perustalle tämä maa rakennettiin.
Minulla ei ole muuta kuin nimeni -
maata ja halu työstää sitä.
Voisitte edes suoda minulle aikaanne -
ja tilaisuuden todistaa -
että tahtoni on yhtä vahva kuin teidän.
Tarvitsen korsetin.
Etkä tarvitse. Näytät komealta.
Näytänkö? -Näytät, nuorimies.
Kunpa sinäkin tulisit mukaan.
Rouva McMichael on nähnyt paljon vaivaa.
Se hienostelijakin tulee paikalle.
Ai Thomas Sharpe?
Sir Thomas Sharpe, baronetti.
Hän on ilmeisesti kiinnostunut Eunicesta.
Näin kun vakoilit meitä aiemmin.
Oliko hänen pyyntönsä niin röyhkeä -
että sinun piti vastata hänelle tylysti?
Ei hänen pyyntönsä vaan hän itse.
Hänessä on jotakin epäilyttävää.
En vain tiedä mitä -
ja se ärsyttää minua.
Minä näin unelmoijan, jolla on vaikeaa.
Näitkö hänen pukunsa?
Se oli hienosti tehty mutta vanha.
Olet selvästi minua tarkkaavaisempi.
Kengät olivat käsityötä mutta kuluneet.
Tohtori McMichael tuli hakemaan minua.
Tule tervehtimään häntä.
Hän avasi juuri vastaanoton.
Hän on aina pitänyt sinusta. -Tiedän.
Iltaa, Marie. -Iltaa, tohtori McMichael.
Iltaa, herra Cushing. -Alan.
Hei, Edith. -Näytätpä sinä tyylikkäältä.
Kunhan vedin jotain ylleni.
Edithin pitäisi olla juhlien kuningatar.
Hän ei muistaakseni nauti ilonpidosta.
Pitäkää te hauskaa.
Älä anna isän juoda liikaa. -Hei!
Hän ei siis tule. -Itsepäinen kuin muuli.
Mistä lienee perinyt sen?
En minä valita. Pidän siitä.
"Allerdale Hall."
Unohditko jotain, isä?
Mitä oikein haluat?
Varo Verenpunaista vuorta.
Anteeksi, neiti... Oletteko kunnossa?
Mikä hätänä? -Auta minut ylös.
Sir Thomas Sharpe on ovella.
Hän haluaa tulla sisään. -Se ei käy.
Lähetä hänet pois. -Yritin jo.
Hän haluaa puhua teille.
Oletteko kunnossa? Näytätte kalpealta.
Voin hieman huonosti, sir Thomas.
Isäni ei ole kotona. -Tiedän.
Odotin sateessa, kunnes hän lähti.
Hän on menossa McMichaelien juhliin.
Kuten minäkin.
He asuvat Bidwell Parkwaylla.
Olette nyt Masten Parkissa.
Olette pahasti eksyksissä. -Totta.
Tarvitsen apuanne. -Missä asiassa?
Ainakin kielen kanssa.
Kuten huomaatte, en puhu amerikkaa.
Miksi haluaisitte jäädä tänne yksin?
Alan, tässä on sir Thomas Sharpe.
Sir Thomas, tohtori Alan McMichael.
Hän on kaupungin paras lääkäri.
Äitini ja siskoni ovat kertoneet teistä.
Aatelisarvonne jäi tosin vähän hämäräksi.
Baronetti. -Edith selitti sen minulle.
Tässä on lady Lucille Sharpe, siskoni.
Hauska tavata, neiti Cushing.
Onnistuitte viivästyttämään veljeäni.
Nyt on aika.
Eunice alkoi olla epätoivoinen.
Hän on kaivannut taitavaa tanssiparia.
Mennään.
Mielenkiintoinen käänne. -Todellakin.
Hyvät naiset ja herrat, tehkää tilaa.
Baronetti näyttää meille -
kuinka valssia tanssitaan Euroopassa.
Pahoittelen tätä. -Emme odottaneet sinua.
Minulle ei kai ole paikkaa.
Jokaisella on oma paikkansa.
Huolehdin siitä, että löydät omasi.
Valssi on yksinkertainen tanssi.
Nainen asettuu miehestä vasempaan.
Perusaskeleita on kuusi. Siinä kaikki.
Mutta täydellinen valssi -
on niin nopea, herkkä ja sulava -
ettei kynttilä sammu miehen kädessä.
Siihen tarvitaan täydellinen tanssipari.
Tanssitteko kanssani? -Enpä taida.
Eunice haluaa varmasti tanssia.
Niin varmasti, mutta pyysin teitä.
Miksi teemme näin?
Ummistan aina silmäni ikäviltä asioilta.
Se tekee kaikesta helpompaa.
En halua ummistaa silmiäni.
Tahdon pitää ne auki.
Herra Holly. -Herra Cushing.
Tykkään tulla klubille heti aamulla.
Saan olla rauhassa. -Hyvä alku päivälle.
Ota selvää näistä sisaruksista.
Heissä on jotain mätää.
Haluan tuloksia mahdollisimman pian.
Ette ole käyttänyt silmätippojanne.
Käy sisään, Edith.
Teidän on tehtävä niin.
Pyytäkää apteekkarilta tätä lääkettä.
Jatkakaa tippojen käyttöä.
"Silmän toksikologia" -
"Näköhermon rakenne" -
"Optisen refraktion periaatteet" -
ja Arthur Conan Doyle.
Pidätkö itseäsi salapoliisina?
En, mutta hänkin on silmälääkäri.
Tule. Näytän sinulle jotakin.
Aaveiden kuvia on helppo väärentää -
mutta kun käytetään lasinegatiiveja -
se on mahdotonta.
Ostin nämä Lontoosta. Ne ovat aitoja.
Kuva tallentuu hopeasuolojen avulla -
eikä sitä näe paljaalla silmällä.
Sitä kutsutaan latentiksi kuvaksi.
Uskon, että rakennuksissa ja paikoissa -
oleviin yhdisteisiin ja mineraaleihin -
jää jälkiä aiemmin eläneistä henkilöistä.
Kaikki eivät vain näe niitä.
Äsken lähtenyt mies on värisokea.
Hän ei näe koskaan punaista tai vihreää.
Hän hyväksyy niiden olemassaolon -
koska muutkin ihmiset hyväksyvät.
Ehkä huomaamme asioita -
vasta kun aika on oikea.
Et ole kertonut tästä harrastuksestasi.
Et ole antanut tilaisuutta.
Tajuan, että Sharpet kiinnostavat sinua -
mutta muistathan olla varovainen.
Olit kauan poissa.
Jotenkin olen vain pärjännyt.
Se on parempi jokaisella lukukerralla.
Rakkaustarinakaan ei ole hassumpi.
Kerro, mitä mieltä olet. -Luen sen heti.
Onko se perhonen?
Ei, mutta siitä tulee perhonen.
En nähnytkään niitä.
Ne ovat kuolemaisillaan.
Kun auringon lämpö katoaa, ne kuolevat.
Surullista.
Eikä ole. Sellainen luonto vain on.
Hyönteiset kuolevat -
ja syövät toisiaan jalkojemme alla.
Kai luontoon kuuluu muutakin.
Kauniit olennot ovat herkkiä.
Kotipuolessa on vain mustia yöperhosia.
Ne ovat vaikuttavia mutta rujoja otuksia.
Ne viihtyvät pimeässä ja kylmässä.
Mitä ne syövät? -Perhosia.
Oletko varma tästä?
Hän on väärä valinta.
Hän on aivan liian nuori.
Minähän selitin jo.
Tarvitsen sormuksen. -Se on minun.
Minä ansaitsin sen.
Haluan sen takaisin.
Toivo sitten, että onnistun.
Meillä ei ole enää muuta myytävää.
Sinä et myy sormusta.
Ostamme sillä jotakin.
Herra Holly. Onko jokin vialla?
En yleensä tuo huonoja uutisia -
mutta tarvittaessa tuon ne itse.
Älkää avatko kuorta täällä.
Nyt on aika.
Voimmeko jutella, Edith?
Kohta. Haen vain isäni.
Isä, kaikki odottavat sinua.
Tulen kohta.
Neiti Cushing.
Edith, en saisi pyytää tätä...
Sir Thomas, haluan puhua kanssanne.
Voisitte hakea myös siskonne.
Kerro vieraille, että tulemme kohta.
Lady Lucille.
Sir Thomas, kun tapasimme ensi kerran -
huomasitte varmasti etten pitänyt teistä.
Teitte sen selväksi. Ehkä ajan mittaan...
Aikanne on täynnä. -Puhuisitteko suoraan?
Toki, mutta haluatte tuskin kuunnella.
Veljenne on sekoittanut työn ja huvin -
tapailemalla minun ainoaa tytärtäni.
En voi tarjota hänelle mitään, mutta...
Olette rakastumassa häneen, vai kuinka?
Näyttelette hyvin.
Tyttäreni kysyi taannoin -
miksi en pidä teistä.
En osannut vastata hänelle. Nyt osaan.
Tuo asiakirja antoi minulle vastaukseni.
Tuo on ensimmäinen aito reaktio teiltä.
Tietääkö Edith?
Ei, mutta kerron hänelle -
ellen muuten pääse eroon teistä.
Tätä voi olla vaikea uskoa...
Rakastatte häntä. Tiedän.
Toistatte itseänne.
Te taidatte olla järkevämpi sisarus.
Tarjous on avokätinen.
Shekin lunastukseen on kaksi ehtoa.
Aamulla lähtee juna New York Cityyn.
Te kumpikin nousette siihen.
Ymmärrämmekö toisiamme? -Kyllä.
Entä toinen ehto? -Se koskee tytärtäni.
Tänä iltana teidän pitää -
särkeä hänen sydämensä täysin.
Hyvät naiset ja herrat -
sir Thomas haluaa sanoa jotakin.
Kiitos, herra Cushing.
Hyvät naiset ja herrat.
Saavuin Amerikkaan sydän täynnä intoa.
Tulevaisuus tuntui merkitsevän jotain.
Löysin täältä lämpöä ja ystävällisyyttä -
mutta nyt on aika hyvästellä.
Toivottavasti tapaamme vielä.
Ehkä toisella mantereella.
Palaamme Englantiin ennen talven tuloa.
Malja ikuiselle ystävyydelle.
Suokaa anteeksi.
Edith! -Olet lähdössä pois.
Palaamme kotiin hoitamaan liikeasioita.
Meillä ei ole mitään syytä jäädä tänne.
Luin romaanisi uudet kappaleet.
Toimitan ne tänne aamulla. -Kiitos.
Kerronko, mitä mieltä olin? -Jos haluat.
Tekstisi on naurettavan tunteellista.
Kirjoitat kaipauksesta ja menetyksistä -
vaikka sinulla ei ole kokemusta niistä.
Et tiedä mitään rakkauden tuskista.
En lopettanut! Mistä sinä haaveilet?
Hyvästä miehestä?
Pelastettavasta sielusta?
Haavoittuneesta linnusta?
Täydellisyydestä?
Täydellisyys ei kuulu rakkauteen.
Jatka vain aaveista kirjoittamista.
Et tiedä mitään ihmissydämestä -
tai rakkauden kärsimyksistä.
Olet pelkkä hemmoteltu kakara.
Millaista vesi on, Benton? -Tulikuumaa.
Juuri niin kuin haluatte.
Hyvä. Tilaa minulle kinkkua ja munia.
Aluksi kuppi kahvia, jos se on kuumaa.
Ja siemaus portviiniä. -Selvä, sir.
Tuonko myös The Timesin? -Jos viitsit.
Ei...
Älä.
Neiti? -Mitä nyt, Annie?
Sir Sharpe toi käsikirjoituksenne -
mutta en halunnut herättää teitä.
Kiitos, Annie. Jätä se pöydälle.
Jätänkö kirjeenkin?
Jätä vain.
Rakas Edith.
Kun luet tämän, olen poissa.
Isäsi mielestä en ole riittävän varakas -
huolehtimaan sinusta.
Olen samaa mieltä. -Annie!
Hän pyysi särkemään sydämesi. -Takkini!
Ja ottamaan syyt niskoilleni.
Minä suostuin siihen.
Nyt olen suorittanut molemmat tehtävät.
Kun pystyn todistamaan isällesi -
että haluan vain hänen siunauksensa -
tulen hakemaan sinut.
Ikuisesti sinun, Thomas.
Thomas ja Lucille Sharpe.
Huoneet 107 ja 108. Odottakaa!
Odottakaa, neiti!
Thomas!
He kirjautuivat ulos hotellista aamulla.
Oletteko kunnossa?
Edith.
Lucille on matkalla kotiin.
Isäsi maksoi minulle, jotta lähtisin.
En voi jättää sinua.
Huomaan ajattelevani vain sinua -
sopimattominakin hetkinä.
Sydäntemme välillä on yhteys.
Jos välimatka tai aika katkaisee sen -
sydämeni pysähtyy ja minä kuolen -
ja sinä unohdat minut pian.
En koskaan voisi unohtaa sinua.
Sinun pitää tunnistaa vainaja, Edith.
Muuta keinoa ei ole.
Odottakaa!
Tulin heti kun kuulin. Älä katso häntä.
Minä voin tunnistaa vainajan.
Se ei käy. -Olin hänen lääkärinsä.
Ja minä hänen asianajajansa.
Sukulaisen on tunnistettava ruumis.
Mitä tapahtui? -Hän oli yksin.
Lattia oli märkä. Kukaan ei tiedä.
Saanko katsoa?
Auta kääntämään hänet.
Älkää koskeko häneen. Lopettakaa!
Hän on isäni! -Anteeksi. Minä vain...
Hän täyttää ensi viikolla 60 vuotta.
Hän ei halua näyttää ikäiseltään.
Siksi hän pukeutuu niin hyvin -
ja käy pitkillä kävelyillä.
Hänen kätensä tuntuu kylmältä.
Miksi se on niin kylmä?
Ei hätää. Minä olen tukenasi.
CUMBERLAND, ENGLANTI
Nuoriherra Sharpe!
Mitä kuuluu, Finlay? -Oikein hyvää.
Tässä on vaimoni. -Tiedän, herra.
Olette ollut naimisissa jo pitkään.
Mitä hän oikein tarkoitti? -En tiedä.
Hänen sukunsa on palvellut meitä pitkään.
Et kertonut koirasta. Sillä on panta.
Onkohan se eksynyt? -Mahdotonta.
Lähistöllä ei ole muita taloja.
Rassukka on ihan nälissään.
Voimmeko pitää sen? -Jos haluat.
Saanko luvan, lady?
Vie rouvan tavarat sisään -
ja ruoki sitten hevoset.
Voi taivas. Montako huonetta talossa on?
En tiedä. Haluatko laskea ne?
Mitä mieltä olet?
Vastaako se odotuksiasi? -Todellakin.
Sisällä on kylmempi kuin ulkona. -Tiedän.
Olemme yrittäneet pitää talon kunnossa -
mutta kylmyys ja sade jättävät jälkensä.
Kaivos on suoraan alapuolellamme -
joten puu lahoaa ja talo vajoaa.
Vienkö laukut yläkertaan? -Kiitos.
Tuo viedään pukeutumishuoneeseen.
Miten olette pärjänneet täällä kaksin?
Talo on etuoikeus, josta ei pääse eroon.
Kyllä me jotenkin pärjäämme.
Työhuoneeni on ullakolla.
Haluan esitellä sen sinulle.
Veisitkö laukkuni ullakolle? Tulen kohta.
Edith...
Lucille?
Verhot voisi avata. Tuotko sen tänne?
Hei.
Mistä sinä tämän löysit?
Näin naisen hississä.
Ai Lucillen? -Ei se ollut hän.
Näit kai varjon. Hissi temppuilee usein.
Kosteus vaikuttaa sen vaijereihin.
Hissillä pääsee kaivoksiin.
Älä koskaan mene tätä kerrosta alemmas.
Mitä tuo otus tekee täällä? -Lucille.
Tervetuloa, Edith. -Kiitos.
Kävin postiasemalla.
Koneesi osat ovat saapuneet.
Hae ne Finlayn kanssa.
Onko jokin vialla, Edith?
Säikähdin äsken. -Hän näki varjon.
Talo on täynnä varjoja ja outoja ääniä.
Pidä siis mielikuvituksesi kurissa.
Tarvitsen vain kunnon vastaanoton.
Haluan tämän talon olevan täynnä -
ystävyyttä, rakkautta ja lämpöä.
Lämpö olisi loistava alku.
Vaimosi paleltuu, Thomas. -Voi anteeksi.
Mennään ylös. Lasken sinulle kylvyn.
Vesi on aluksi saven vuoksi punaista -
mutta se kirkastuu kyllä.
Teettäisitkö minulle kopiot avaimista?
Et tarvitse avaimia. -Anteeksi kuinka?
Talossa on vaarallisia alueita.
Tutustu ensin paikkoihin.
Sen jälkeen voin teettää sinulle avaimet.
Tulehan, Edith. Mennään yläkertaan.
Sanoit koiran kuolleen.
Jätin sen yksin ulos.
Uskoin sen paleltuvan hengiltä.
Miten se on selvinnyt?
Kai syömällä tähteitä, kuten mekin.
Ne ajat ovat pian ohi. -Ovatko?
Edithin rahat eivät ole täällä. -Vielä.
Luota minuun. -Sinä valitsit hänet.
Miksi?
Hyvä on.
Nouda!
Tule. Tuo pallo tänne.
Nouda.
Hei. Missä pallosi on?
Hukkasitko pallosi?
Minne se katosi? Missä pallo on?
Tämä parantaa oloasi. -Mitä se on?
Tulimarjateetä. Se on terveellistä.
Etkö pidä siitä?
Aika kitkerää.
Täällä ei kasva mitään lempeää.
Tarvitaan hieman kitkeryyttä -
tai tulee syödyksi.
Mikä tuo oli?
Itätuuli. Tuulen yltyessä -
savupiippuun muodostuu tyhjiö -
ja kun ikkunat ovat kiinni -
talo ikään kuin hengittää.
Se on karmivaa, tiedän. Tulehan.
Minä menen kylpyyn.
Jos satut nukahtamaan, en herätä sinua.
"Kohotamme katseemme kohti kukkuloita."
Anteeksi, että häiritsen.
Mitä sinä soitat?
Kehtolaulua, jota lauloin Thomasille.
Voin kuvitella teidät täällä lapsina.
Sinä soitit, ja Thomas teki keksintöjä.
Meillä ei ollut lupaa tulla tänne.
Meidän piti pysyä lastenhuoneessa.
Ullakolla.
Äiti soitti toisinaan pianoa.
Kuulimme musiikin lattian läpi.
Siitä tiesimme, että hän oli taas kotona.
Äiti. -Hän näyttää aika...
Kamalalta?
Aivan.
Tuo on erinomainen muotokuva.
Toivon, että hän katselee meitä.
Haluan hänen näkevän kaiken, mitä teemme.
Ovatko nämä kirjat sinun? -Äitini peruja.
Oletko kuullut kirjojen piilokuvista?
En.
Kirjan etusyrjään on piilotettu kuvia.
Ne näkyvät vain, kun sivuja taivutetaan.
Kaikkialla on siis salaisuuksia.
Tämä ei varmasti järkytä sinua -
nyt kun Thomas ja sinä olette...
Hän kunnioitti suruaikaani.
Mitään ei tapahtunut.
Matkustimme eri hyteissä.
Kuinka huomaavaista.
Kaikki järjestyy kyllä aikanaan.
Harmi, että kaikki myytiin niin pian.
Ehkä jopa liian pian.
Riippuu keneltä kysytään.
Nämä laatikot pitää lähettää.
Ota kuitit talteen ja lähetä ne minulle.
"Thomas Sharpe, baronetti."
Tule tänne, hauva.
Pidätkö työhuoneestani? -Se on upea.
Oletko tehnyt nämä kaikki?
Veistin aikoinaan leluja Lucillelle -
pitääkseni hänet iloisena.
Olitteko aina ullakolla kahdestaan?
Isä matkusteli paljon.
Suvun omaisuus ei huvennut itsestään.
Isä näki sen eteen paljon vaivaa.
Se on upea.
Olet niin kovin erilainen.
Kuin kuka? -Kaikki muut.
Mitä nyt? -Kuulin jotain.
Täällähän sinä olet.
Löysin koiran käytävältä. Toin teetä.
Kovin ystävällistä. -Mitä tuosta.
Kaipasimme seuraa.
Thomas? -Ei kiitos.
Juo teesi. Se lämmittää sinua.
Thomas?
Miten pääsit sinne, senkin höpsö koira?
Fonografisylintereitä.
Älä mene!
"Enola."
Pidä kone käynnissä. -Selvä.
Tarvitsemme lisää hiiltä, Finlay.
Thomas!
Minulla on asiaa. -Nyt on huono hetki.
Juttele Lucillen kanssa.
Haluan puhua sinun kanssasi.
Hyvä on. Mikä hätänä?
Onko talossa kuollut ketään?
Talo on satoja vuosia vanha.
Varmasti moni on menehtynyt täällä.
Onko kukaan kuollut väkivaltaisesti?
En ehdi jutella nyt.
Yritä uudestaan, Finlay!
Noin. Kohta ei enää satu.
Käteni alkavat olla karheat.
Isäsi ilahtuisi.
En saa konetta toimimaan koskaan.
Miksi valehtelen itselleni?
Miksi toin sinut tänne?
Nait epäonnistujan. -Älä sano noin.
Minulla ei ole muita kuin sinut.
Miehet lähtevät illalla.
Kilpailemme lumen tuloa vastaan.
Pian työt on pakko keskeyttää -
ja näet miksi tätä paikkaa kutsutaan -
Verenpunaiseksi vuoreksi.
Mitä sanoit?
Tätä kutsutaan Verenpunaiseksi vuoreksi.
Savi värjää lumen kirkkaanpunaiseksi.
Siitä tämä paikka on saanut nimensä.
Halusit tavata minut.
Ehkä näin on parempi.
Edith tuntuu olevan onnellinen.
En ole kuullut hänestä. -Minä olen.
Hän pyysi siirtämään rahansa Englantiin.
Hän sijoittaa siihen savikoneeseen -
enkä voi estää häntä.
Tässä on jotain mätää.
Cushingin kuolintapa, isku päähän...
Hän kirjoitti shekin Thomas Sharpelle.
Ennen kuin Cushing kuoli -
hän palkkasi herra Hollyn New Yorkista.
Hän tonkii työkseen muiden asioita.
Hollyn osallisuus panee minut miettimään.
Thomas?
Onko täällä joku?
Anna minulle merkki.
Kosketa kättäni.
Lähde täältä.
Thomas!
Edith...
Hänen verensä -
tahraa sinun kätesi.
Edith! -Tule äkkiä, Thomas!
Käytävällä on joku nainen.
Hänen silmissään oli vihaa ja älykkyyttä.
Hän tuntee minut ja haluaa että lähden.
Höpsis. Et lähde minnekään.
Näit painajaista ja kävelit unissasi.
Sekoan, jos jään tänne.
Mielikuvituksesi vain laukkaa.
Käydään huomenna yhdessä postiasemalla.
Raitis ilma tekee sinulle hyvää.
Ei. Minun pitää päästä pois täältä.
Edith, tämä on nyt kotisi.
Sinulla ei ole muutakaan paikkaa.
Miten hän voi tietää äidistä?
En tiedä. -Mitä hän oikein yrittää?
Ei aavistustakaan. Hän on tolaltaan.
Haen huomenna koneen osat postista.
Otan Edithin mukaani.
Hyvä. Vie hänet pois täältä.
Kun hän on allekirjoittanut paperit -
tämän leikin on aika loppua.
Tämä on venttiilin ohjauskoneisto.
Se voi saada koneeni toimimaan.
Ajattele positiivisesti.
Pian voimme ehkä taas avata kaivokset.
Herra Sharpe? -Hienoa. Kiitos.
Lady Sharpe? Teille on muutama kirje.
Kaksi niistä on asianajajaltanne -
ja yksi on tullut Milanosta saakka.
En tunne ketään Italiasta.
Ilmeisesti tunnette.
Edith, myrsky alkaa yltyä.
Lähdetään pian tai emme pääse kotiin.
Voitte yöpyä alakerran huoneessa.
Miksemme jäisi?
Onko osoite varmasti oikea?
Thomas ja Lucille Sharpe, Cumberland.
Tohtori McMichael.
Herra Holly. -Palveluksessanne.
Toitteko pyytämäni tiedot?
Lehtileikkelettä ei ollut helppo löytää.
MURHA ALLERDALE HALLISSA
Karmiva juttu, jos minulta kysytään.
Valitettavasti ehdin antaa Cushingille -
ainoastaan erään asiakirjan -
mutta se riitti katkaisemaan suhteen -
sir Thomasin ja neiti Cushingin välillä -
ja estämään avioliittoaikeet.
Kuinka niin?
Koska sir Thomas on jo naimisissa.
Kirjasi sankarissa Cavendishissa -
on tiettyä synkkyyttä. Pidän hänestä.
Selviääkö hän? -Se riippuu hänestä.
Miten niin? -Kirjan hahmot muuttuvat.
He tekevät valintoja. -Valintoja?
Ne ratkaisevat heidän kohtalonsa.
Huone on ankea mutta sentään lämmin.
Minusta täällä on mukavampaa.
Kuin missä? -Kartanossa.
Miksemme vain lähtisi?
Meillä ei ole muuta kuin kartanomme.
Minäkin jätin kaiken taakseni.
Voisimme asua missä tahansa. Lontoossa.
Pariisissa. -Se on kaunis kaupunki.
Milanossa.
Oletko käynyt Italiassa? -Kerran.
Katselet aina menneisyyteen, Thomas.
Et löydä minua sieltä.
Olen tässä.
Niin minäkin.
Finlay, auta minua kantamaan tämä.
Lucille?
Lucille, me palasimme.
Tein aamiaista.
Ruoka meinasi palaa pohjaan.
Missä olitte?
Lumimyrsky yllätti meidät.
Ette tulleet kotiin.
Yövyimme postiasemalla.
Yövyittekö siellä? -Entä sitten?
Thomas on aviomieheni.
Tämä on sinulle pelkkää peliä!
Olin suunniltani huolesta.
Mitä oikein tarkoitat?
Olitte kahdestaan myrskyn armoilla.
Luulin, että teille oli sattunut jotain.
Olin ihan yksin.
En halua olla yksin.
Ovatko nämä Amerikasta?
Voin huonosti. -Laitan sinulle teetä.
Mikä kammottava ääni.
Se vain pahenee, kun talo vajoaa lisää.
Asialle pitää tehdä jotain.
Rakas Edith, ensimmäinen osuus -
isäsi rahoista on siirretty.
Loput rahat siirretään -
kun allekirjoitat oheisen asiakirjan.
Ystävällisin terveisin, William Ferguson.
Enola.
Se toimii, Finlay! -Aivan, herra.
Fonografi.
"Milano."
"Edinburgh."
Haitte jo turhaan rahoitusta -
Lontoosta, Edinburghista ja Milanosta.
Nyt olette täällä.
Eikö olekin upea?
Se on toiminut jo tunnin ajan.
Me onnistuimme, Lucille.
Haluan näyttää tämän Edithille.
Edithille?
Minä tein tämän kanssasi. -Aivan.
Me onnistuimme kahdestaan.
Tarvitsemme lisää hiiltä.
Liikenisikö meille vielä vähän hiiltä?
Anna vain avain.
Finlay hakee hiilet itse. Lucille?
Edith?
Pahoittelen aamuista käytöstäni.
Olin huolissani, että...
Et juonut teetäsi. -Minulla on huono olo.
Hakisitko minulle kylmää vettä?
Toki.
Joko luit kirjeesi? -Luin.
Minun pitää allekirjoittaa papereita -
jotta loput rahat voidaan siirtää.
Jätän sinut lepäämään.
Voit pian paremmin.
Katsotaan, mitä täältä löytyy.
Minä, Pamela Upton, kokeilen fonografia -
jonka ostin ilon vuonna 1887 -
rakkaalle Thomas Sharpelleni.
Puhu torveen, Thomas. Sano jotain.
Tuo on upea laite, mutta enpä taida.
Tee minulle mieliksi. -Mitä sanoisin?
Sano, että rakastat minua.
Margaret McDermott.
Ding dong, kello soi -
kissanpentu kaivossa ui.
Kuka kaivoon pani sen?
Johnny-poika hentoinen.
Kuka katin pelasti?
MAAREKISTERIOTE
Johnny-poika tuhti.
Vain tuhma poika koettaa -
kissanpennun hukuttaa.
Enola Sciotti. E. S.
Haluaisin lähteä mutta olen liian heikko.
He tahtovat rahani -
sitä typerää konetta varten.
He eivät välitä mistään muusta.
Piilotan nämä sylinterit komeroon.
Tahdon niiden löytäjän tietävän -
että he tekivät tämän minulle.
Minun pitää lopettaa nyt. He tulevat.
Lapsi.
Tietäkää, että he tappavat minut.
Olen kuolemaisillani.
Myrkky on teessä.
Etsikää ruumiini. Viekää se kotiin.
En halua kuolla näin kaukana kotoa.
Minun pitää häipyä täältä.
Olet hereillä.
Löysimme sinut portaiden juurelta.
Voitko jo paremmin? -Haluan lääkäriin.
Tietenkin, mutta lumi on tukkinut tiet.
Ei.
Sinun on syötävä jotain.
Sinun pitää vahvistua.
Hoidin äitiä tässä sängyssä.
Isä oli julma mies.
Hän vihasi äitiä.
Mursi tämän säären.
Polkaisi luun poikki.
Äiti ei toipunut koskaan ennalleen.
Hän oli vuoteenomana pitkään.
Mutta minä huolehdin hänestä.
Syötin häntä, kylvetin hänet -
kampasin hänen hiuksensa -
ja hieroin linimenttiä hänen arpiinsa.
Minä paransin hänet.
Teen samoin sinulle.
Parannan sinut.
Saisinko puhua vaimoni kanssa kahdestaan?
Et makaa siinä sängyssä kauan.
Lupaan sen.
Älä juo sitä.
Koskaan.
Hän on kuolemaisillaan. -Tietenkin.
Hän tietää kaiken.
Hän ei juo enää teetä.
Samapa tuo. Panin myrkyn puuroon.
Lopeta, Lucille!
Onko meidän pakko tappaa hänet? -On.
Et tiedä, mitä meille tehtäisiin.
Minut vietäisiin pois täältä.
Pantaisiin lukkojen taa.
Sinut hirtettäisiin.
Pysymme yhdessä. -Emme eroa koskaan.
Et voisi jättää minua.
Et tekisi niin. -En voi jättää sinua.
En voi. -Tiedän.
Ptruu! Pysähdy siihen.
Tuo herra kysyy tietä Allerdale Halliin.
Näin myöhään? Ei kai sentään.
Hevosenne ei jaksa enää metriäkään.
Vuokraatteko hevosen? -Paikka on kiinni.
Pääseekö sinne jalan?
Matka kestää neljä tuntia.
Sitten minun on lähdettävä heti.
Tulkaa sinne, kun myrsky on laantunut.
Tiedän kuka olet.
Nimesi on Enola Sciotti.
Mitä haluat minusta?
Totuus on paljastunut.
Enää ei tarvitse teeskennellä.
Tällaisia me olemme.
Arvasin sen.
Älä! Joku on ovella.
Et ole hänen siskonsa. -Hupaisa ajatus.
Kyllä olen. -Älä tee sitä!
Hei, Edith.
Älä yritä liikkua tai puhua.
Annoin sinulle vahvaa kipulääkettä.
Asetin sääriluusi paikalleen.
Tulet kyllä kuntoon.
Anteeksi, että tulin ilmoittamatta.
Onneksi tulitte.
Olisi pitänyt lähettää sähke -
mutta halusin yllättää teidät.
Emme tienneet mitä tehdä.
Edith on todella sairas. Hän hourailee.
Hän kaatui portaissa. -Hän puhui minulle.
Kuka? -Äitini. Hän varoitti minua.
Verenpunainen vuori...
Kuten sanoin, hän hourailee.
Aivan.
Juo vähän. -Ei sitä.
Ei sitä.
Kai te jäätte luoksemme -
odottamaan myrskyn laantumista?
Jos niin vaaditte.
Haluan puhua potilaalleni rauhassa.
Jätämme teidät kahden, tohtori.
Kuuntele minua, Edith.
Vien sinut pois täältä.
Kuulitko? Otan sinut mukaani.
Jonkun pitää estää häntä. -Älä, Lucille.
Mitä sinä teet?
Oletko se tällä kertaa sinä, veli?
Pystytkö seisomaan?
Selvä.
En anna heidän satuttaa sinua.
Etsin sinulle takin. Palaan pian.
Tämä on perin dramaattista, tohtori.
Hänellä on anemian oireita.
Vien hänet sairaalaan.
Se ei ole tarpeen.
Kyllä se on.
Olette antaneet hänelle myrkkyä.
The Cumberland Ledgerin etusivu.
Beatrice Sharpe murhattiin ammeeseen.
Yksi raju isku halkaisi hänen kallonsa.
Ketään ei pidätetty.
Talossa ei ollut muita kuin lapset.
Totuus oli liian hirveä kuviteltavaksi.
Tapoitko hänet? -En.
Olitte silloin vasta 12-vuotias.
Teidät lähetettiin sisäoppilaitokseen.
14-vuotiaan Lucillen kohtalo on epäselvä.
Uutisen mukaan hän lähti luostariin.
Kyseessä taisi olla toisenlainen laitos.
Sir Thomas on jo naimisissa.
Hän avioitui Pamela Uptonin kanssa.
Entä Margaret McDermott ja Enola Sciotti?
Et ymmärrä. -Me lähdemme nyt.
Pysy siinä.
Edith...
Tapa hänet. Likaa sinäkin kätesi.
Tule tänne, pikku paskiainen.
Ellen minä tee tätä, hän tekee.
Kuuntele.
Olet lääkäri.
Näytä oikea kohta.
Ei! Alan!
Olette hirviöitä! Te kumpikin!
Hupaisaa.
Nuo olivat äidinkin viimeiset sanat.
Edith meni allekirjoittamaan paperit.
Sitten hän kuolee. Minun pitää mennä.
Tuon hänet tänne. Keksin jonkin keinon.
Pääset ulos kaivoskuilun kautta.
Selviätkö sinä? -Mene.
Pidit itseäsi kirjailijana.
Sepustit kummitustarinoitasi.
Mitä odotat? Sinulla ei ole syytä elää.
Allekirjoita.
Kaikki naiset, jotka löysimme -
Lontoosta, Edinburghista ja Milanosta...
Amerikasta. -Myös sieltä.
Heillä kaikilla oli rahaa -
ja särkyneitä unelmia muttei sukulaisia.
Kukaan ei etsinyt heitä.
Ne olivat armomurhia.
Olenko minä seuraava uhri?
Entä se italialainen nainen, Enola?
Tapoit hänen lapsensa.
En tappanut.
Kukaan muista ei hässinyt Thomasia.
Etkö ymmärrä? Lapsi oli minun.
Se syntyi epämuodostuneena.
Olisi pitänyt antaa sen kuolla -
mutta halusin pitää sen.
Enola sanoi, että voisi pelastaa lapsen.
Hän oli varma siitä.
Hän valehteli.
Teittekö nämä hirveydet vain rahan takia?
Jotta saisitte pitää talon ja kaivokset?
Avioliitoissa oli kyse rahasta -
mutta hirveydet teimme rakkauden vuoksi.
Rakkauden eteen tehdään -
rumia, hulluja ja järkyttäviä tekoja.
Tällainen rakkaus polttaa, runtelee -
ja kierouttaa mielen.
Tämä on hirveää rakkautta -
ja se tekee meistä hirviöitä.
Olisitpa nähnyt Thomasin lapsena.
Hän oli täydellinen.
Jos hän joskus teki virheen -
suojelin häntä äitini vihalta.
Sain lukemattomia selkäsaunoja.
Kun äiti sai tietää meistä...
No...
Minä ja Thomas olemme saaneet rakkautta -
vain toisiltamme -
näiden lahoavien seinien suojissa.
Tuo ei ole totta. Tukahdutat hänet.
Kirjoita nimesi!
Kirjoita se helvetin nimi!
Isäni... Kuka tappoi hänet?
Hän oli törkeä ja ylimielinen mies.
Hän rakasti sinua.
Olisitpa nähnyt hänen ilmeensä -
kun murskasin hänen kallonsa.
Sinä! Pysy kaukana! -Kuuntele minua.
McMichael on yhä elossa.
Valehtelit minulle! Myrkytit minut!
Sanoit rakastavasi minua! -Rakastankin.
Luota minuun vielä kerran, Edith.
Voit lähteä heti tai odottaa minua.
Haen paperisi. Panen tälle pisteen.
Poltit paperit.
Lucille...
Poltit ne. -Et saa tappaa häntä.
Käsketkö minua? -Voimme lähteä täältä.
Lähteä? -Voimme aloittaa uuden elämän.
Missä? -Missä vain. Jätetään kaikki tämä.
Annetaan nimemme kuolla ja talon vajota.
Olisimme viimeinkin vapaita.
Vapaita, Lucille.
Me kaikki voimme olla yhdessä.
Kaikki?
Rakastatko häntä? -Näin oli pakko käydä.
Olemme olleet kuolleita jo vuosia.
Katso, mitä meistä on tullut!
Lupasit, ettet rakastu kehenkään toiseen.
Niin kuitenkin tapahtui.
Lucille...
Thomas?
Lucille tulee. Minä pelastan meidät.
Haen apua. Luota minuun.
Lupaan, että tulen takaisin. Piiloudu.
Ennen kuin minut pantiin laitokseen -
laitoin tämän talteen.
Äidin muistoksi.
Edith?
En lopeta ennen kuin tapat minut -
tai minä tapan sinut.
Auta minua.
Täällä ei ole ketään muuta. -Onhan.
Katso häntä. Käänny ympäri.
Thomas... -Lucille.
En lopeta -
ennen kuin tapat minut tai minä tapan sinut.
Kuulin jo ensimmäisellä kerralla.
Aaveita on olemassa.
Tiedän sen varmasti.
Lady Sharpe!
Niillä on syynsä jäädä tiettyyn paikkaan.
Aivan kuten meilläkin.
Jotkut ovat sidottuja maatilkkuun -
tiettyyn päivämäärään -
verenvuodatukseen -
tai kammottavaan rikokseen.
On kuitenkin sellaisiakin aaveita -
jotka pitävät kiinni tietystä tunteesta.
Pakottavasta tarpeesta -
menetyksestä -
kostosta -
tai rakkaudesta.
Sellaiset aaveet -
eivät katoa koskaan.
Finnish