Fantomele există.
De asta sunt sigură.
Prima oară am văzut una când aveam zece ani.
Era fantoma mamei mele.
Holera ne-o răpise.
Tata a comandat un sicriu închis și mi-a cerut să nu o privesc.
Nu aveau să fie săruturi de despărțire.
Niciun adio.
Nici câteva ultime cuvinte.
Asta...
Până în noaptea în care s-a întors.
Copila mea!
Când va veni vremea,
ferește-te de Crimson Peak!
Aveau să treacă ani buni până să mai aud un asemenea glas
sau să-i înțeleg avertismentul disperat.
Un avertisment de dincolo de timpuri,
unul pe care l-am înțeles
doar când a fost prea târziu.
Mied de orz și bere! Dulce și amar!
BUFFALO, NEW YORK DUPĂ 14 ANI
Edith!
- Alan, când te-ai întors? - Acum două săptămâni.
Credeam că ți-a spus Eunice.
Nu, nu știam.
A făcut o cucerire la Londra.
Tu ce cauți aici?
Îmi deschid un cabinet la etaj.
Eu mă întâlnesc cu Ogilvie, la 10,
poate vrea să-mi publice manuscrisul.
Știi că e abia nouă?
Da, dar nu mai puteam aștepta.
Și oricum voiam să mai fac niște corecturi, așa că...
Dacă ai timp liber, vizitează-mă!
L-am întâlnit la British Museum,
toamna trecută, când îl vizitam pe Alan.
- Mamă... - E incredibil de chipeș!
A traversat oceanul cu sora lui doar ca s-o vadă pe Eunice.
Mamă, a venit cu afaceri.
- Se pare că e baronet. - Ce e un baronet?
Un aristocrat.
Un om care face bani din pământul lucrat de alții.
Un parazit cu un titlu.
Acesta e un parazit fermecător
și un dansator minunat.
Dar asta nu te interesează, nu, Edith?
Tânăra noastră Jane Austen...
- A murit fată bătrână, nu? - Mamă, te rog!
Nu-i nimic. Dnă McMichael, aș prefera să fiu Mary Shelley.
Ea a murit văduvă. Alan...
Dră Cushing! Ai venit mai devreme.
Doar un pic.
O poveste cu fantome.
Tatăl tău nu mi-a spus că ăsta e subiectul.
Dar nu este.
E mai curând o poveste în care apare o fantomă.
- Fantoma e o metaforă. - O metaforă?
Pentru trecut.
Caligrafia e foarte frumoasă. Faci bucle pline de încredere.
Dră Cushing... Pot să-ți dau un sfat?
Mi-a spus că-i trebuie o poveste de dragoste.
Îți vine să crezi?
- Ogilvie e de modă veche. - A spus-o pentru că sunt femeie.
Toată lumea se îndrăgostește. Chiar și femeile.
Nu vreau să scriu o asemenea poveste de dragoste.
Speram să-ți dau cadoul ăsta într-un moment de sărbătoare.
Sunt constructor. Știu cât de important e să ai unealta potrivită.
Ce frumos e!
Dar speram să scriu cartea la mașina de scris, în biroul tău.
- La mașina de scris? - O trimit la "Atlantic Monthly".
Mi-am dat seama că scrisul meu e prea feminin.
Mă dă de gol.
Fără îndoială...
Dar trebuie să apreciați felul în care profilele sunt încorporate
în designul ceasului.
O să-mi ia toată ziua,
dar arată bine, nu crezi?
Ba da.
Bună dimineața, domnișoară!
Scuze de deranj.
Am o întâlnire cu dl Carter Everett Cushing.
Dumnezeule! Cu șeful cel mare!
Mi-e teamă că da.
"Sir Thomas Sharpe, baronet."
- Va veni imediat. - Mulțumesc.
Ai întârziat? Urăște asta.
Nu, ba chiar am venit un pic mai devreme.
Urăște și asta.
Scuze, nu vreau să mă bag, dar e un roman de ficțiune, nu?
- Da. - Pentru cine îl transcrii?
Va fi trimis mâine la New York, la "Atlantic Monthly".
Autorul e bun, nu crezi?
- Serios? - Mie mi-a atras atenția.
Eu l-am scris.
E al meu.
- Fantome? - Fantomele sunt o metaforă...
M-au fascinat întotdeauna.
Acolo de unde sunt eu, cu fantomele nu e de glumit.
Sir Thomas Sharpe.
Bine ai venit în orașul nostru!
Domnule, e o plăcere.
Văd că ai cunoscut-o pe fiica mea, Edith.
Minele de lut Sharpe
sunt furnizorul regal al celui mai pur lut roșu, din 1796.
În formă lichidă,
e atât de bogat în minereu și atât de flexibil,
că poate produce cele mai rezistente cărămizi.
Exploatarea excesivă din ultimii 20 de ani
a dus la prăbușirea majorității minelor vechi.
Acesta e un aparat de extracție, realizat de mine.
Duce lutul la suprafață, pe măsură ce sapă.
Nu am nicio îndoială
că acest aparat va revoluționa exploatarea lutului.
Oprește-l, te rog!
L-ai testat la mărime normală?
Nu, suntem foarte aproape. Sperăm că finanțarea...
Deci ai doar o jucărie și niște cuvinte elegante.
Dle Cushing...
Ai încercat și ai eșuat să obții capital la Londra, Edinburgh...
- În Milano... - Așa e.
- Iar acum, ai venit aici. - Din nou, aveți dreptate.
Bărbații de la masa asta
au progresat în viață prin muncă grea.
Poate că nu toți. Dl Ferguson e avocat.
Dar nici măcar el n-are ce face.
Eu am lucrat ca oțelar.
Construiam clădiri, înainte să îmi aparțină.
Mâinile mele... Atinge-le!
Sunt aspre.
Exact cum sunt și eu.
Dar tu, domnule...
Când ți-am strâns mâna...
Ai cele mai moi mâini din câte am atins.
În America, ne interesează efortul, nu privilegiile.
Așa am clădit țara asta.
Am adus aici tot ce-mi aparține.
Numele, o bucată de pământ
și dorința de a obține profit.
Puteți să-mi acordați măcar ceva timp
și șansa de a vă demonstra
că voința mea e cel puțin la fel de puternică precum a dv.?
Îmi trebuie un corset.
Ba nu, ești foarte chipeș.
- Da? - Da, tinere.
Mi-aș dori să te răzgândești și să mă însoțești.
Dna McMichael a făcut eforturi mari.
Micul bogătaș va fi și el prezent.
Thomas Sharpe?
Sir Thomas Sharpe, baronet.
Se pare că e interesat de tânăra Eunice.
Am văzut cum ne spionai.
Propunerea lui a fost atât de scandaloasă,
încât să merite un răspuns atât de aspru?
Nu propunerea mi-a stârnit mânia. Ci el.
Are ceva ce nu-mi place.
Nu știu ce anume.
Și nu-mi place că nu știu.
Eu am văzut un visător înfrânt.
I-ai văzut costumul?
Era frumos croit, dar avea cel puțin zece ani.
Ai remarcat mai multe decât mine.
Pantofii erau făcuți de mână, dar tociți.
E tânărul doctor McMichael.
A venit să mă ia cu noua mașină.
Vino s-o vezi și să-l saluți.
Și-a deschis noul cabinet.
A avut mereu o slăbiciune pentru tine.
Știu asta, tată.
Bună seara, Marie!
Bună seara, dr. McMichael!
Bună seara, dle Cushing!
- Alan. - Bună, Edith!
Ce elegant ești!
Am pus pe mine ce am găsit...
Edith ar trebui să fie frumoasa balului. Nu ești de acord?
Edith nu vede cu ochi buni frivolitățile sociale.
Distracție plăcută, băieți!
Nu-l lăsa să bea prea mult.
- Nu vine? - E tare încăpățânată!
Cu cine seamănă oare?
Eu nu mă plâng. Chiar îmi place.
"Allerdale Hall."
CUMBERLAND BARONETUL SHARPE ȘI ALLERDALE HALL
Tată, ai uitat ceva?
Ce e?
Ce vrei?
Ferește-te de Crimson Peak!
Scuzați-mă... Sunteți bine, domnișoară?
- Ce s-a întâmplat? - Ajută-mă să mă ridic.
- Vă caută Sir Thomas Sharpe. - Thomas Sharpe?
E ud fleașcă și insistă să intre.
Nici nu se pune problema, Annie! Spune-i să plece.
- Am încercat. - Și?
Vrea să vă vorbească.
Dră Cushing! Vă simțiți bine? Păreți un pic cam palidă.
Nu mă simt prea bine, Sir Thomas.
- Tata nu e acasă. - Știu.
Am așteptat în ploaie să plece.
Știu că se duce la recepție, la familia McMichael.
Acolo voi ajunge și eu.
Dar adresa e în Bidwell Parkway.
Aici suntem în Masten Park.
V-ați rătăcit.
Într-adevăr.
- Și am nevoie de ajutorul dv. - Cu ce?
Cu limba, de exemplu.
Așa cum e evident, nu vorbesc "americană".
De ce ați vrea să stați aici?
Singură...
Alan, dumnealui e Sir Thomas Sharpe.
Sir Thomas, dr. Alan McMichael.
Omul potrivit, dacă vă îmbolnăviți.
Mama și sora mea mi-au spus multe despre dv.
Dar mărturisesc
că nu prea v-am înțeles titlul.
- Baronet. - Mi l-a explicat Edith.
Edith...
Lady Lucille Sharpe.
- Sora mea. - Îmi pare bine, dră Cushing.
Ați reușit să-mi faceți fratele să întârzie.
E timpul! Biata Eunice era disperată.
Susține că niciun american nu știe să valseze cum trebuie.
Vino cu mine!
- Interesantă întorsătură, nu? - Într-adevăr.
Doamnelor și domnilor, faceți loc!
Baronetul va dansa un vals pentru noi.
În stil european!
- Dnă McMichael, vă cer iertare... - Edith, nu te așteptam.
Știu. Și sigur nu am loc...
Nu-ți face griji. Fiecare are locul lui.
O să am grijă să ți-l găsești pe al tău.
Valsul. Nu e un dans complicat.
Doamna stă un pic la stânga domnului.
Șase pași elementari și nimic mai mult.
Se spune că un adevărat test al valsului
e să fie atât de rapid, de delicat
și de lin,
încât o lumânare ținută de dansator să nu se stingă.
Dar asta necesită partenerul perfect.
Vrei să dansezi cu mine?
Nu cred. Mulțumesc.
- Sigur Eunice ar fi încântată. - Probabil.
Dar eu te-am invitat pe tine.
De ce facem asta?
Eu închid ochii când nu mă simt în largul meu.
Asta ușurează situația.
Nu vreau să închid ochii.
Vreau să-i țin deschiși.
- Dle Holly! - Dle Cushing.
Îmi place clubul la prima oră.
Sunt singur aici.
E un început minunat de zi.
Vreau să investighezi un tânăr și pe sora lui.
Ceva nu e în regulă cu ei. Vreau rezultate cât mai repede.
N-ai luat picăturile în mod regulat...
Edith, intră! Insist să o faci.
Du rețeta la farmacist și cere-i s-o prepare exact așa.
Continuă cu doza prescrisă.
"Toxicologia ochiului." "Morfologia nervului optic."
"Principiile refracției optice."
Și Arthur Conan Doyle.
Te consideri detectiv?
Nu tocmai.
Dar și el e oftalmolog, ca și mine.
Vino! O să-ți placă ce vreau să-ți arăt.
Fotografiile cu fantome sunt ușor de falsificat.
Dar, cu plăci fotografice, e imposibil.
Le-am luat din Londra.
Sunt autentice.
Imaginea e capturată cu un strat de săruri de argint,
invizibile cu ochiul liber.
Se numește imagine latentă.
Eu sunt de părere că locurile și casele,
datorită compușilor chimici din pământ
sau a mineralelor din piatră,
pot reține urme ale unei persoane decedate.
Dar nu le vede toată lumea.
Omul care tocmai a plecat e daltonist, printre altele.
El nu vede roșul și verdele.
Le acceptă existența pentru că asta îi spun cei din jur.
Poate că remarcăm lucrurile doar când vine vremea să le vedem.
Nu mi-ai vorbit niciodată despre pasiunea asta a ta.
Nu mi-ai oferit ocazia.
Îți înțeleg fascinația pentru familia Sharpe,
dar e spre binele tău să fii precaută.
Ai fost plecat multă vreme.
M-am descurcat și singură.
Nu, Edith, e tot mai bun, de fiecare dată când îl citesc.
Și nu mă deranjează povestea de dragoste.
- Un capitol sau două. - Mie îmi place.
Să-mi spui ce părere ai.
O s-o termin acum.
- E un fluture? - Nu.
Dar va fi, în curând.
Nu îi văzusem.
Sunt pe moarte.
Se încălzesc la soare.
În lipsa lui, mor.
Ce trist!
Nu e trist, Edith. E în firea lucrurilor.
E o lume sălbatică, a creaturilor care mor
sau se mănâncă între ele chiar sub tălpile noastre.
Sunt sigură că nu e atât de simplu.
Lucrurile frumoase sunt fragile.
Acasă, avem doar molii negre.
Sunt animale senzaționale, dar nu tocmai frumoase.
Le plac întunericul și frigul.
Cu ce se hrănesc?
Cu fluturi, din păcate.
Ești sigur?
Nu cred că e alegerea potrivită, e prea tânără.
E doar o copilă!
Lucille, ți-am mai explicat.
Îmi trebuie inelul.
E al meu. Îl merit.
O să-l vreau înapoi.
Atunci, speră că voi reuși.
E ultimul lucru pe care trebuie să-l vindem.
Nu îl vinzi.
Cumpărăm ceva cu el.
Dle Holly, s-a întâmplat ceva?
Dle Cushing...
Rareori aduc vești proaste,
dar, în asemenea cazuri, vreau să le prezint personal.
Nu-l deschideți aici.
E timpul!
Edith, putem sta de vorbă?
O clipă! Trebuie să-l chem pe tata.
Tată, toată lumea te așteaptă.
Vin imediat.
Dră Cushing.
Edith. N-am dreptul să-ți cer asta, dar...
Sir Thomas.
Vreau să discutăm în biroul meu.
Chemați-o și pe sora dv., vă rog.
Copila mea, anunță-i pe oaspeți că venim imediat.
Lady Lucille...
Sir Thomas, când ne-am cunoscut
trebuie să-ți fi fost greu să înțelegi că nu-mi placi.
V-ați făcut sentimentele evidente.
Speram că, în timp...
Timpul tău, Sir Thomas, a expirat.
Puteți vorbi mai clar?
Prea bine, domniță.
Mai clar decât o să vă convină.
În ultimele zile,
fratele tău a ales
să amestece utilul cu plăcutul,
abordând-o frecvent pe fiica mea.
Unica mea fiică!
Domnule, sunt conștient că nu am multe de oferit, dar...
Te îndrăgostești de ea.
Asta e?
Îți joci bine rolul.
De curând, fata mea m-a întrebat
de ce nu-mi placi.
Sincer să fiu, nu aveam un răspuns potrivit atunci.
Acum am.
Documentul acesta mi-a oferit un răspuns.
Asta e prima reacție sinceră pe care o văd la tine.
- Ea știe? - Nu.
Dar o să-i spun,
dacă doar așa te pot face să pleci.
Știu că nu vă vine să credeți...
O iubești.
Știu, te repeți.
Tu pari să fii cea stăpână pe sine.
Sunt exagerat de generos.
Dacă vreți să puteți încasa cecul, trebuie îndeplinite două condiții.
Mâine, în zori, pleacă un tren spre New York.
Tu și fratele tău să fiți în el.
- Ne-am înțeles? - Da.
- Care e a doua condiție? - E vorba de fiica mea.
În seara asta, trebuie să-i frângi inima.
Doamnelor și domnilor,
avem de făcut un anunț neașteptat.
Sir Thomas.
Mulțumesc, dle Cushing.
Doamnelor și domnilor,
când am venit în America, mă încânta ideea unei aventuri.
Aici, viitorul părea să însemne ceva.
Am descoperit prietenia voastră.
Dar, deocamdată, îmi iau rămas bun.
Sper să ne revedem.
Poate pe alte meleaguri.
Eu și sora mea plecăm spre Anglia, vom ajunge odată cu iarna.
Pentru prietenii de durată!
Scuzați-mă...
Edith.
Ne părăsești.
Trebuie să ne întoarcem acasă imediat.
Nu ne mai ține nimic în America, așa că...
- Înțeleg. - Romanul tău.
Am citit noile capitole, ți le voi înapoia de dimineață.
- Ești foarte amabil, mulțumesc. - Mai vrei să-mi știi părerea?
Dacă trebuie...
E absurd de sentimental.
Suferințele descrise cu atâta sinceritate...
Durerea, pierderea.
E limpede că nu le-ai trăit niciodată.
- Știi doar ce ai citit la alții. - Ajunge!
Descrii chinurile iubirii, când nu știi nimic despre ele.
Nu am terminat! La ce visezi?
La un om bun?
Un suflet pur, care să fie mântuit?
O pasăre rănită, pe care s-o îngrijești?
Perfecțiune?
Perfecțiunea n-are ce căuta în dragoste.
Te sfătuiesc să te întorci la duhurile tale.
Cu cât mai repede, cu atât mai bine. Știi prea puține despre suflet, iubire
sau durerea care o însoțește.
Ești doar un copil răzgâiat.
Cum e apa, Benton?
Fierbinte.
Așa cum vă place, domnule.
Foarte bine.
Comandă-mi șuncă și ouă.
O să încep cu cafea, dacă e fierbinte.
Și un pic de vin de Porto.
Imediat. Și "The Times"?
Da, te rog.
Nu!
- Domnișoară? - Ce e, Annie?
Sir Thomas Sharpe v-a adus manuscrisul de dimineață,
dar n-am vrut să vă trezesc prea devreme.
Nu contează, Annie.
Lasă-l pe masă.
Și scrisoarea?
Da, și scrisoarea.
Dragă Edith,
când vei citi scrisoarea asta, eu voi fi plecat.
Tatăl tău mi-a explicat clar că în actuala mea stare financiară
nu te pot întreține.
- Am fost de acord. - Annie!
- Mi-a cerut să-ți frâng inima. - Haina!
Să fie vina mea.
Am fost de acord și cu asta.
Sunt sigur că mi-am îndeplinit ambele sarcini.
Dar vreau să știi ceva.
Când îi voi dovedi tatălui tău
că nu vreau decât acceptul său și nimic altceva,
abia atunci mă voi întoarce după tine.
Al tău veșnic... Thomas.
Thomas și Lucille Sharpe.
Camerele 107 și 108.
Stați!
Domnișoară, așteptați!
Thomas?
Thomas!
Au plecat de dimineață, domnișoară.
Au luat primul trenul.
Vă simțiți bine?
Edith.
Lucille a plecat.
Tatăl tău m-a mituit să plec.
Dar nu te pot părăsi.
Mă gândesc la tine și în cele mai nepotrivite momente.
Simt că există o legătură între inimile noastre.
Dacă acea legătură ar fi ruptă
de distanță sau timp,
inima mea s-ar opri și aș muri.
Iar tu
m-ai uita în scurtă vreme.
Niciodată!
Nu te-aș uita.
Mă tem că trebuie să identifici cadavrul, Edith.
Nu există altă cale.
Stați!
Am venit imediat ce am aflat.
Edith, nu te uita la el.
Îl identific eu.
Nu se poate.
Eram medicul lui, Ferguson, știi prea bine.
Iar eu sunt avocatul lui.
Îmi pare rău, nu e o formalitate.
Din păcate, e o măsură obligatorie.
Cum s-a întâmplat?
Se pare că era singur.
Podeaua era udă... Nu știe nimeni cu precizie.
Îmi dați voie?
Ajută-mă să-l întorc.
Nu-l atingeți așa!
Încetați! E tatăl meu!
Iartă-mă...
Săptămâna viitoare face 60 de ani.
Se teme să nu-și dezvăluie vârsta.
De asta se îmbracă atât de elegant.
De asta se plimbă mult.
Are mâinile reci.
De ce e atât de rece?
Sunt alături de tine.
CUMBERLAND, ANGLIA
Tânărul conaș Sharpe.
Salut, Finlay! Ce mai faci?
- Mai bine ca niciodată. - Finlay, soția mea.
Știu, stăpâne.
Sunteți căsătoriți de ceva vreme.
De ceva vreme? Ce tot spune?
Nu știu la ce se referă.
Familia lui muncește pentru a noastră de câteva secole.
El cine e?
Nu mi-ai vorbit despre el.
Are și zgardă. Crezi că e vagabond?
Imposibil! Nu mai sunt case în zonă, iar orașul e la jumătate de zi de mers.
Bietul de el! E lihnit.
- Putem să-l păstrăm? - Cum dorești.
Acum, aș vrea să-mi acorzi onoarea...
Dumnezeule! Câte camere sunt?
Nu știu.
Vrei să le numeri?
Ce părere ai?
- Arată cum te așteptai? - Da.
- Deși e mai frig aici decât afară. - Știu, e mare păcat.
Încercăm să întreținem casa cât putem de bine, dar e frig și plouă mereu.
E imposibil să oprim umezeala și stricăciunile.
Și cum minele sunt chiar dedesubt,
lemnul putrezește,
iar casa se scufundă.
- Duc bagajele sus? - Da, te rog.
Pe asta o pui în dressing. O să-ți arăt.
Dar cum vă descurcați cu casa asta, doar tu și Lucille?
E un privilegiu cu care ne-am născut
și la care nu putem renunța.
Dar ne descurcăm, cumva.
Atelierul meu e la mansardă.
Abia aștept să-ți arăt!
Du-mi bagajul la mansardă.
Edith.
Lucille?
Perdelele au fost trase prea multă vreme.
- Adu-o încoace. - Bine.
Unde ai găsit-o?
Thomas, am văzut o femeie în lift.
- O femeie? Lucille? - Nu era ea.
Trebuie să fi fost o umbră. Mașinăria asta face ce vrea ea.
Cablurile sunt afectate de umezeala casei.
Duce la minele de lut.
Să nu cobori niciodată mai jos de etajul ăsta!
- Creatura asta ce caută aici? - Lucille.
Thomas.
- Bine ai venit, Edith! - Mulțumesc.
Am fost la poștă.
Ți-au sosit piesele din Birmingham.
- Trimite-l pe Finlay după ele. - Excelent!
- S-a întâmplat ceva, Edith? - M-a speriat ceva.
O umbră.
În casa asta nu găsești decât umbre,
scârțâituri și gemete.
Așa că ar fi bine să-ți potolești imaginația bogată.
Vreau doar să fiu întâmpinată cum se cuvine.
De acum, vreau ca în casa asta
să regăsim doar prietenie, iubire și căldură.
Căldura ar fi un început minunat.
- Thomas, mireasa ta a înghețat. - Sigur. Iertare!
Hai sus, să facem focul.
Îți pregătesc o baie fierbinte.
Apa e roșie la început, din cauza lutului,
dar se limpezește repede.
Lucille!
Când ai timp,
poți să-mi faci un rând de chei?
- Nu-ți trebuie. - Poftim?
Sunt locuri periculoase în casă.
Ai nevoie de câteva zile, să te obișnuiești cu ele.
Apoi, dacă tot îți mai trebuie, îți fac și chei.
Edith, vino cu mine!
Parcă spuneai că murise câinele.
L-am abandonat pe afară.
Credeam că frigul îl va ucide.
Cum a supraviețuit atâta vreme?
A mâncat resturi, probabil.
Ca noi toți.
Nu-ți face griji, nu vom mai face așa ceva.
Nu? Încă n-au sosit banii ei.
Nu încă. Va trebui să ai încredere în mine.
Tu ai ales-o.
De ce?
Bine...
Ești gata?
Aport!
Haide!
Dă-mi-o în mână!
Hai...
Aport!
Bună!
Unde ți-e mingea?
Ai pierdut-o?
Bună!
Unde e mingea?
Bună!
Asta o să te facă să te simți mai bine.
Ce e?
Ceai de piracanta.
E foarte sănătos.
Nu-ți place?
E un pic amar.
Aici nu cresc plante delicate.
E nevoie de un pic de amăreală,
ca să nu fii mâncat.
Ce-a fost asta?
Vântul de la răsărit.
Când bate cu putere, în coș se face un vid,
iar cum geamurile sunt închise, casa...
Casa...
Respiră.
E oribil, știu.
Vino încoace!
Eu o să fac o baie.
Dacă adormi, nu te voi trezi.
"Ridicăm privirile spre dealuri."
Scuze, te-am deranjat.
Muzica asta...
Ce e?
Un vechi cântec de leagăn pe care i-l cântam lui Thomas, când eram mici.
Îmi imaginez cum erați aici, în copilărie.
Tu cântând,
Thomas născocind invenții nebunești.
Nu aveam voie aici, când eram mici.
Stăteam în camera copiilor,
la mansardă.
Mama cânta uneori la pian.
O auzeam prin podele.
Așa știam că se întorsese.
Mama.
Arată...
Oribil?
Da.
E un portret foarte reușit.
Îmi place să cred că ne vede de acolo, de sus.
Nu vreau să rateze nimic din ceea ce facem.
Toate sunt cărțile voastre?
Mama le-a cumpărat pe cele mai multe.
- Ai auzit de ilustrațiile de pe muchia cărții? - Nu.
Sunt imagini ascunse.
Le descoperi doar îndoind paginile.
Așa.
Sunt secrete peste tot.
Nu cred că ești șocată.
Doar tu și Thomas ați...
Mi-a respectat doliul.
Nu s-a întâmplat nimic.
Am călătorit în cabine separate.
Ce drăguț din partea lui!
Cu timpul,
totul va fi în regulă.
E păcat că trebuie să vindem totul.
Atât de repede, atât de devreme...
Prea devreme, nu crezi?
Fiecare cu părerea lui.
Cutiile astea trebuie livrate.
Să ceri factura,
care trebuie să ajungă la mine.
21 octombrie 1901 Thomas Sharpe: 3000 de dolari
"Thomas Sharpe."
Baronet.
Îți place atelierul meu, Edith?
E minunat.
Tu ai făcut toate astea?
Sculptam jucării pentru Lucille.
Făceam diverse nimicuri, ca s-o înveselesc.
Stăteai singur în mansardă?
Tata călătorea mereu.
Averea familiei nu s-a pierdut de la sine.
Tata a făcut eforturi serioase.
E superb!
Ești atât de diferită!
De cine?
De toată lumea.
Ce e?
Mi s-a părut că aud ceva.
Speram să vă găsim aici.
L-am întâlnit pe hol.
Am făcut ceai.
- Ești prea amabilă! - Îmi face plăcere.
Aveam nevoie de oaspeți.
Thomas?
Eu nu vreau, mulțumesc.
Bea-ți ceaiul!
O să te încălzească.
Lasă vântul să sufle cu blândețe...
Thomas?
În pânzele viselor tale.
Luna îți va lumina călătoria
și mi te va aduce.
Thomas?
Cum ai ajuns acolo, cățel prostuț?
Înregistrări pe cilindri de ceară.
Nu, stai!
"Enola."
- Vezi să meargă constant. - Da, domnule.
- Ne mai trebuie cărbune. - Bine.
Thomas!
Thomas.
- Trebuie să vorbim. - Nu e cel mai bun moment. Lucille e în casă.
Nu vreau să vorbesc cu ea, ci cu tine.
Bine. Ce e?
A murit cineva în casa asta?
Casa are sute de ani.
Cred că multe suflete au venit și s-au dus.
- Mă refer la morți violente. - Conașule Sharpe?
Nu e momentul.
Încă o dată, Finlay!
Gata.
O să te simți mai bine în curând.
Mi se aspresc mâinile. Tatălui tău i-ar plăcea.
Mașinăria mea nu va funcționa niciodată.
De ce mă tot amăgesc?
De ce te-am adus aici?
Cu cine te-ai măritat?
- Cu un ratat. - Nu spune asta!
Ești tot ce am!
Bărbații pleacă la căderea nopții.
Trebuie să tragem tare, până la prima zăpadă.
În curând, nu vom mai putea face progrese.
Abia atunci vei vedea de ce locul ăsta e numit Crimson Peak.
Ce ai spus?
Crimson Peak.
Așa i se spune.
Minereul și lutul roșu ies din pământ și colorează zăpada.
Se face roșie. De aceea i se spune Crimson Peak.
M-ai căutat.
Poate că e mai bine așa.
Edith pare fericită, nu crezi?
Nu știu, n-am nicio veste de la ea.
Am primit eu vești.
M-a rugat să-i transfer averea în Anglia.
Investește totul în mașinăria lui de scos lut.
N-am de ales, trebuie să mă supun.
Ceva nu e în regulă, Ferguson.
Moartea lui Cushing, loviturile de la cap...
Ultimul cec completat de Cushing a fost pe numele lui Sir Thomas Sharpe.
Vreau să-ți mărturisesc ceva.
Înainte să moară, Cushing a angajat un newyorkez,
pe dl Holly,
care știe să caute lucruri neplăcute.
Faptul că Holly a fost implicat mă surprinde.
Thomas?
Dacă ești aici,
dă-mi un semn.
Atinge-mi mâna.
Pleacă imediat!
Thomas!
Edith...
Sângele lui
îți va păta mâinile!
- Edith! - Thomas!
Vino repede!
- E o femeie pe hol! - Ce se întâmplă?
Avea atâta ură în ochi!
Și inteligență.
Știe cine sunt și vrea să plec.
Prostii! Nu pleci nicăieri.
A fost un coșmar. Erai somnambulă.
Nu, dacă rămân, o să înnebunesc.
Draga mea, sunt doar închipuiri.
Mâine, mergem la poștă.
Ai nevoie de aer curat.
Nu, trebuie să plec de tot!
Să scap de aici.
Edith, asta e casa ta acum.
Nu ai unde să te duci.
Ce face?
De unde știe de mama?
Habar n-am. Nu i-am spus nimic.
Ce încearcă să facă?
Nu știu. E îngrozită.
Mâine...
Mă duc la poștă, iau piesele și o iau și pe ea cu mine.
Să ia aer.
Da, scoate-o de aici.
După ce semnează actele, vreau să se termine!
POȘTA
E un robinet de valvă, pe care l-am comandat din Glasgow.
Ar putea fi hotărâtor.
Ține-mi pumnii.
Dacă aparatul merge, minele Sharpe s-ar putea redeschide.
- Dle Sharpe? - Excelent! Mulțumesc.
Sunteți lady Sharpe?
Aveți câteva scrisori.
Două sunt de la avocatul dv.
Și încă una tocmai din Milano, Italia.
Nu știu pe nimeni în Italia.
Cu tot respectul, se pare că știți.
Edith!
Furtuna se întețește. Trebuie să plecăm.
Altfel, nu mai ajungem acasă.
Dacă vreți să rămâneți peste noapte, avem o cameră.
De ce nu?
Sigur asta e noua adresă?
Thomas și Lucille Sharpe, în Cumberland, Anglia.
Mulțumesc.
Dr. McMichael.
- Dle Holly. - În slujba dv.
Ai adus informațiile?
A durat ceva până am obținut articolul din ziar.
O CRIMĂ ȘOCANTĂ LA ALLERDALE HALL
E oribil!
Singurele informații relevante pe care i le-am
putut oferi dlui Cushing erau documentele civile.
Dar a fost suficient pentru a întrerupe orice relație între Sir Thomas și dra Cushing.
I-ar fi împiedicat să se căsătorească.
De ce?
Pentru că Sir Thomas e deja căsătorit.
Tipul ăsta, Cavendish, eroul tău...
Are ceva întunecat, îmi place.
- Rezistă până la final? - Asta depinde de el.
- Cum adică? - Personajele îți vorbesc.
Se transformă, fac alegeri.
Alegeri...
Ei decid cine devin.
E destul de mohorâtă, din păcate. Dar măcar e cald.
Îmi place mai mult.
Decât ce?
Decât acasă.
De ce nu plecăm de acolo?
Casa e tot ce avem.
Eu am lăsat în urmă tot ce eram.
Tot ce aveam.
- Am putea locui oriunde. - Oriunde?
La Londra.
- La Paris. - Parisul e frumos.
La Milano.
Ai fost vreodată în Italia?
Da, o dată.
Trecutul, Thomas.
Mereu privești spre trecut.
Eu nu sunt acolo.
Sunt aici.
Și eu sunt tot aici.
Finlay, ajută-mă să duc robinetul de valvă.
Lucille?
Lucille, ne-am întors!
Pregăteam micul dejun.
Ardea, l-am dat de pe foc.
Unde ați fost?
Am fost înzăpeziți.
- N-ați venit acasă, astă-noapte. - Am rămas la poștă.
Ați dormit acolo?
Ce-i rău în asta? E soțul meu.
Ți se pare că e o joacă?
Mi-am făcut griji!
Ce tot spui?
Voi doi,
singuri,
în furtună.
Nu știam dacă nu cumva ați avut un accident.
Eram singură.
Nu pot sta singură.
Astea sunt din America?
- Nu mă simt bine. - Îți fac un ceai.
Zgomotul ăla îngrozitor!
Cu cât se scufundă mai mult casa, cu atât e mai rău.
Trebuie să facem ceva în privința asta.
Draga mea Edith,
prima etapă a transferului averii tatălui tău
s-a încheiat.
Tranzacția pentru suma finală
necesită semnătura ta pe documentul alăturat.
Cu sinceritate, William Ferguson.
Draga mea Enola
"Enola."
Merge, Finlay!
Un gramofon.
Milano...
Edinburgh.
Ai eșuat în a obține capitalul
în Londra, Edinburgh, Milano...
Iar acum, ai venit aici.
Nu e frumos?
Merge impecabil de o oră.
Am reușit, Lucille!
Abia aștept să-l vadă și Edith.
Edith?
Eu te-am ajutat!
Sigur. Am reușit împreună.
- Lady Sharpe! - Doar noi.
Ne mai trebuie cărbune pentru teste.
Lucille, ne mai dai un pic de cărbune?
Dă-i cheia, îl aduce el.
Lucille?
Edith?
Iartă-mă pentru purtarea mea de dimineață.
Mă temeam că...
Nu ți-ai băut ceaiul.
Nu mă simt bine.
Poți să-mi aduci niște apă rece?
Sigur că da.
Ai apucat să-ți citești scrisorile?
Da, sunt doar niște acte de semnat.
Sunt de la avocați, ca să încheiem transferul de fonduri.
Te las să te odihnești.
O să te simți mai bine în curând.
Ce avem aici?
Sunt Pamela Upton, testez înregistrările pe cilindri de ceară,
cu aparatul cumpărat în 1887
pentru iubitul meu Thomas Sharpe.
Thomas, vorbește în cornet.
- Spune ceva. - E un aparat minunat.
Dar prefer să n-o fac.
Fă-o pentru mine!
Ce ai vrea să spun?
Spune că mă iubești.
Margaret McDermott.
Ding-dong-hâț,
pisicuța e în puț.
Cine a băgat-o acolo?
Micul Johnny Thin
Cine a scos-o?
ACT DE PROPRIETATE
Micul Johnny Stout
Ce obrăznicătură de băiat!
A încercat să înece pisicuța.
Enola Sciotti. "E.S."
Aș vrea să am puterea să plec, dar nu pot.
Îmi vor doar banii, ca să lucreze la nenorocirea aia de mașinărie.
Doar asta îi interesează.
O să ascund cilindrii în dulapul cu lenjeria de pat.
Dacă îi găsește cineva, să se afle că ei sunt de vină.
Trebuie să opresc înregistrarea. Îi aud apropiindu-se.
Un bebeluș!
Cine îi găsește trebuie să știe că mă ucid!
Sunt pe moarte.
Otrava e în ceai.
Găsiți-mi cadavrul, duceți-l acasă.
Nu vreau să mor atât de departe de casă.
Trebuie să scap de aici!
Te-ai trezit.
Te-am găsit în pragul scărilor.
- Te simți bine? - Trebuie să mă duc în oraș.
La doctor.
Sigur că da.
Dar suntem înzăpeziți.
Nu.
Atunci, mănâncă.
Trebuie să te înzdrăvenești.
Am avut grijă de mama în patul ăsta.
Tata era o brută.
O ura pe mama.
I-a rupt piciorul.
I l-a rupt în două cu gheata.
Ea nu s-a vindecat de tot.
A zăcut în pat multă vreme.
Dar eu am avut grijă de ea.
Am hrănit-o, am îmbăiat-o.
Am pieptănat-o.
I-am uns cicatricele cu pomadă.
Am făcut-o bine.
Și voi face același lucru și cu tine.
O să te fac bine.
Pot să rămân singur cu soția mea?
O să pleci din patul ăsta în curând.
Îți promit.
Nu bea asta!
Niciodată.
Lucille, e foarte bolnavă. E pe moarte.
Normal că e pe moarte.
Știe totul.
Nu mai bea ceai.
Nu contează. I-am pus otrava în păsat.
Lucille, încetează!
Chiar trebuie să facem asta?
Da.
Nici nu știi ce ne-ar face.
Aș fi luată de aici.
Închisă.
Tu ai fi spânzurat.
- Rămânem împreună. - Nu ne despărțim niciodată.
Nu ai putea să mă părăsești.
N-ai cum!
Nu pot.
Știu.
Un domn vrea să știe cum se ajunge la Allerdale Hall.
La ora asta? Imposibil!
Nu poți ajunge pe calul ăla. E epuizat.
- Pot închiria unul de aici? - Am închis pe perioada iernii.
Atunci, pot ajunge pe jos?
Ați face patru ore pe drum.
Atunci, ar fi cazul să pornesc.
- Domnule! - Vino acolo după furtună.
Știu cine ești.
Numele tău e Enola Sciotti.
Spune-mi ce vrei de la mine.
Iar dulcele flux duce
în brațele mării,
în pânzele viselor tale
și luna îți va lumina călătoria,
aducându-te la mine.
Totul s-a aflat. N-are rost să ne mai prefacem.
Asta sunt eu, ăsta e el.
Știam eu!
- N-o face! - Știam eu!
- E cineva la ușă. - Nu ești sora lui!
Ce drăguț!
Ba sunt.
N-o face!
Bună, Edith!
Nu te mișca și nu vorbi. Ți-am dat multe calmante.
A trebuit să fac asta, ca să-ți prind oasele piciorului.
Te vei face bine.
Îmi pare rău că am venit neanunțat.
Ați fost providențial.
Ar fi trebuit să trimit o telegramă,
dar m-am gândit că o să vă placă surpriza.
E un miracol. Nu știam ce să facem.
E foarte bolnavă. Delirează.
Apoi, a căzut pe scări.
Mi-a vorbit!
- Cine ți-a vorbit? - Mama.
Mă avertiza.
Crimson Peak.
Vedeți? Delirează. Biata de ea.
Da, văd.
Încearcă să bei!
Nu asta.
Rămâneți cu noi, nu?
Așteptați să treacă furtuna.
Dacă insistați.
Dar deocamdată trebuie să rămân un pic cu pacienta mea.
Vă lăsăm, doctore.
Edith, ascultă-mă!
Am venit să te iau de aici.
Ai înțeles? Te iau cu mine!
Cineva trebuie să-l oprească.
Lucille, te rog!
Ce faci?
Vreau să știu, frate.
O faci tu de data asta?
Arată-mi că te poți ține pe picioare.
Bine...
Nu îi las să-ți facă rău.
O să-ți găsesc o haină.
- Nu pleca! - Vin repede.
Văd că e un moment emoționant, doctore.
E epuizată.
E anemică. O duc la spital.
Nu e nevoie.
Ba mă tem că da.
Ați otrăvit-o.
Edith.
Prima pagină, "Cumberland Ledger".
Lady Beatrice Sharpe a fost ucisă în cadă.
O lovitură violentă aproape i-a crăpat capul în două.
N-a fost arestat niciun suspect.
Nu era nimeni altcineva în casă, în acel moment.
Doar copiii.
- Adevărul era prea oribil și l-au ignorat. - Doctore, termină!
- Tu ai făcut asta. - Nu.
Sir Thomas, aveați doar 12 ani.
După ce ați fost interogat, ați fost trimis la internat.
Lucille avea 14 ani, iar povestea ei nu e foarte limpede.
În ziar scrie că a studiat la mânăstire, în Elveția,
dar eu cred că era, de fapt, o altă instituție.
Sir Thomas e căsătorit.
S-a însurat cu dra Pamela Upton.
Margaret McDermott
și Enola Sciotti. "E.S."
- Edith, nu știi... - Eu și Edith plecăm.
Stai aici!
Edith.
Edith...
Tu ar trebui s-o faci! Murdărește-ți mâinile!
Vino încoace, cuțu! Javră mică!
Dacă nu o fac eu, o face ea.
Dar ascultă-mă bine!
Ești doctor.
Arată-mi unde să te înjunghii.
Nu!
Alan!
Sunteți niște monștri!
Amândoi!
Ce ciudat...
E ultimul lucru pe care l-a spus și mama.
Lucille a dus-o pe Edith să semneze documentele.
Imediat ce le semnează, e moartă.
Trebuie să plec. O voi aduce aici.
Găsesc eu o soluție.
Puțul minei e deschis. Ieșiți pe acolo.
O să reziști?
Du-te!
Te credeai scriitoare.
Tu, cu fantomele tale...
Ce mai aștepți? Nu mai ai motive să trăiești.
Semnează.
Toate femeile pe care le-am găsit. Londra, Edinburgh, Milano...
America.
Da, America.
Toate aveau ce ne trebuia.
Bani, visuri destrămate și nicio rudă în viață.
Nu le-a căutat nimeni.
Le-am curmat suferința, de fapt.
Asta îmi faceți și mie?
Și italianca? Enola?
I-ați ucis copilul.
Ba nu.
Niciuna dintre ele n-a pus-o cu Thomas.
Nu înțelegi?
Era al meu.
Dar se născuse cu probleme.
Trebuia să-l lăsăm să moară la naștere,
dar mi-l doream.
Ea spunea că-l poate salva.
Era hotărâtă.
A mințit.
Atâtea grozăvii...
Și pentru ce? Pentru bani?
Ca să păstrați vila?
Numele Sharpe? Minele?
Căsătoriile erau pentru bani, firește.
Dar grozăvia...
Asta era din iubire.
Lucrurile pe care le facem pentru o asemenea iubire sunt urâte,
nebunești,
pline de sudoare și regrete.
Dragostea asta te arde și te mutilează,
te întoarce pe dos.
E o iubire monstruoasă,
care ne face monștri pe toți.
Dar să-l fi văzut pe Thomas în copilărie!
Era perfect.
Eu îl protejam de micile sale greșeli și de bastonul mamei.
Am încasat atâtea bătăi...
Când ea a aflat de noi...
Da...
Eu și Thomas n-am cunoscut decât iubirea pentru celălalt,
între acești pereți putreziți.
Ascunzându-ne.
Nu e adevărat. L-ai sufocat.
Semnează!
Iscălește-te!
Tata...
Cine l-a ucis?
Era un bădăran cu aere de superioritate.
Te-a iubit.
Să fi văzut ce față tristă avea
când l-am dat cu capul de chiuvetă!
- Tu! Nu te apropia! - Ascultă-mă, te rog!
- Pleacă! - Edith, te rog!
McMichael trăiește.
- M-ai mințit, m-ai otrăvit! - Așa e.
- Mi-ai spus că mă iubești. - Te iubesc!
Edith, te rog! Ai încredere în mine.
Poți să pleci sau poți să mă aștepți aici.
O să-ți aduc actele.
Și o să închei povestea asta.
Le-ai ars.
Lucille.
- Le-ai ars! - Da, va trăi. Nu te vei atinge de ea!
Îmi dai ordine?
- Putem pleca de la Allerdale Hall. - Să plecăm?!
Gândește-te, putem lua viața de la capăt.
- Unde? - Oriunde, nu contează. Lăsăm totul în urmă.
Numele Sharpe va muri odată cu mina.
Lăsăm casa să fie înghițită de pământ.
Am luptat pentru pereții ăștia atâția ani.
Am fi liberi!
Liberi, Lucille!
Am putea fi toți împreună.
Toți?
O iubești?
Trebuia să vină și ziua asta. Sufletele noastre sunt moarte de ani buni.
- Ai promis... - Noi doi, în casa asta putrezită.
- O iubești mai mult decât pe mine? - Uite cum am ajuns!
Ai promis că nu te vei îndrăgosti de altcineva.
Da, dar s-a întâmplat.
Lucille.
Lucille...
Thomas?
Vine.
O să scăpăm de aici, o să caut ajutoare.
Ai încredere în mine!
O să mă întorc după tine, promit.
Ascunde-te!
Înainte să mă închidă,
am păstrat un mic suvenir
de la mama.
Edith?
N-o să am odihnă până nu mă omori sau te omor eu pe tine.
Ajută-mă!
N-are cine să te ajute.
Ba da.
Uită-te la el! Întoarce-te!
Thomas.
Lucille!
N-o să mă opresc
până nu mă omori
sau te omor eu pe tine.
Te-am auzit de prima dată.
Fantomele există.
De asta sunt sigură.
Sunt lucruri care le leagă de câte un loc,
așa cum ni se întâmplă și nouă.
Unele sunt prinse de o bucată de pământ.
De o epocă, de o zi.
De o vărsare de sânge.
De o crimă cumplită.
Dar mai sunt și unele
care nu pot renunța la un sentiment.
La o dorință.
La o pierdere.
La răzbunare.
Sau la iubire.
Iar aceste fantome
nu dispar niciodată.
BD RETAIL SUBTITLE
OCR'd by FLAWLESS_OCR