Andar är verkliga.
Så mycket vet jag.
Första gången jag såg en var jag tio år.
Det var min mors.
Koleran hade tagit henne.
Så far begärde en stängd kista och bad mig att inte titta.
Det blev inga avskedskyssar.
- Inga adjö. - "Och herren sa till mig..."
- Inga sista ord. - "...ta din plats bredvid mig..."
Det vill säga...
...förrän natten då hon kom tillbaka.
Mitt barn.
När den tiden kommer...
...akta dig för Crimson Peak.
Det skulle dröja flera år innan jag åter hörde en sådan röst...
...eller förstod dess förtvivlade varning.
En tidlös varning...
...som jag skulle förstå...
...först när det var för sent.
Kornmjöd och öl!
14 ÅR SENARE
Edith!
- Alan. När kom du? - För två veckor sedan.
- Jag trodde Eunice hade berättat. - Nej, jag hade inte hört det.
Åh. Hon gjorde en erövring i London.
- Vad gör du här? - Jag ska öppna en mottagning.
Jag ska träffa Ogilvie klockan tio för att se om han vill publicera mig.
- Du vet väl att klockan bara är nio. - Jag vet men jag kunde inte vänta längre.
- Och jag ska göra några ändringar. - Om du har tid så kom gärna och hälsa på.
Vi träffade honom på British Museum förra hösten när vi besökte Alan.
- Mor. - Det är otroligt. Han är så stilig.
Han kom hit med sin syster för att återse Eunice.
Han är här i affärer.
- Han lär vara baronet. - Vad är en baronet?
Ett slags aristokrat.
En man som lever av mark som andra odlar åt honom.
En parasit med en titel.
Den här parasiten är helt charmerande och en gudomlig dansör.
Men det bekymrar inte dig, eller hur, Edith, vår unga Jane Austen?
- Hon dog som gammal ungmö, eller hur? - Mor, jag ber.
Ingen fara. - Förresten, mrs McMichael, skulle jag föredra att vara Mary Shelley.
Hon dog som änka.
Alan.
Åh, fröken Cushing.
- Ni är tidig. - Bara lite.
En spökhistoria.
Er far sa inte att det var en spökhistoria.
Det är det inte. Det är...
...snarare en historia med ett spöke i. Spöket är bara en metafor.
- En metafor? - För det som varit.
Vacker handstil. Fina självsäkra slingor. Fröken Cushing...
...får jag ge er ett råd?
Han sa att den behövde en kärlekshistoria. Visst är det otroligt?
- Ogilvie är gammalmodig. - Han sa det bara för att jag är kvinna.
- Alla förälskar sig, kära du. Även kvinnor. - Jag vill inte skriva en kärlekshistoria.
Nåväl, älskling, jag hade hoppats att vi skulle ha något att fira.
Jag är en byggare.
Om det är nåt jag vet, är det vikten av att ha rätt verktyg för jobbet.
Den är underbar.
Men, far, jag vill faktiskt skriva den på maskin, på ditt kontor.
- På maskin? - Jag ska lämna in den på Atlantic Monthly...
...men jag inser att min handstil är för feminin. Den avslöjar mig.
Utan tvekan.
Men det fina är hur stuckaturen står i samklang med klockans design.
Det tar hela dagen men det blir rätt stiligt, eller hur?
Ja.
God morgon, fröken.
Förlåt om jag avbröt. Jag har avtalat en tid med mr Carter Everett Cushing.
- Jösses. Med den store mannen själv. - Jag är rädd för det.
"Sir Thomas Sharpe, baronet."
- Han kommer strax. - Tack.
Ni är väl inte sen?
- Han hatar sånt. - Inte alls. Jag är faktiskt lite tidig.
Tyvärr hatar han det också.
Ursäkta, det var inte meningen att snoka men det här är en roman, eller hur?
Vem skriver ni ut den åt?
Den ska skickas till New York, till Atlantic Monthly.
Vem som än skrivit den, är den... rätt bra, eller hur?
- Jaså? - Den har då fångat min uppmärksamhet.
Jag skrev den.
Den är min.
- Andar? - Andarna är bara en metafor...
De har alltid fascinerat mig. Ni förstår, där jag kommer från...
- ...tar man inte lätt på andar. - Sir Thomas Sharpe.
Välkommen till vår fagra stad.
- Sir. Nöjet är på min sida. - Jag ser att ni redan träffat min dotter Edith.
Sharpes lertag har varit hovleverantör av den renaste röda leran ända sedan 1796.
I sin flytande form är den så metallhaltig och så formbar...
...att den ger det starkaste teglet. Överdriven utvinning de senaste 20 åren...
...har orsakat ras i våra gamla lertag.
Här är en grävmaskin som jag har konstruerat.
Den transporterar upp leran när den gräver neråt.
Utan tvekan kommer den här maskinen att revolutionera lerutvinningen.
Stäng av den.
Är den testad? I full skala?
- Inte än, sir. Men med finansiering... - Så, vad ni egentligen har är...
...en leksak och vackra ord.
- Mr Cushing, jag... - Ni har redan försökt och misslyckats...
...att skaffa kapital i London...
- Edinburgh, Milano. - Ja, det stämmer, sir.
Och nu är ni här.
Det stämmer också, sir.
Männen runt det här bordet, vi alla...
...tog oss upp genom ärligt, hårt arbete.
Nåja, kanske inte alla. Mr Ferguson, är advokat.
Men inte ens han rår för det.
Jag började som stålarbetare, byggde hus innan jag kunde äga dem.
Mina händer.
Känn på dem.
Grova.
De visar vem jag är.
Men ni, sir...
...när jag tog er i hand...
Ni har de mjukaste händer jag nånsin känt.
I Amerika förlitar vi oss på prestation, inte privilegier.
Så har vi byggt det här landet.
Jag står här med allt jag äger, sir.
Ett namn, ett stycke land och viljan att få avkastning.
Det minsta ni kan erbjuda mig är er tid...
...och möjligheten att bevisa för er och dessa gentlemän att min vilja...
...är minst lika stark som er.
Jag behöver en korsett.
Nej. Du ser mycket stilig ut.
- Gör jag? - Ja, det gör du, unge man.
Jag önskar att du kunde ändra dig och följa med i kväll.
Mrs McMichael har gjort sig mycket besvär.
Unge Lord Fauntleroy kommer dit.
Du menar Thomas Sharpe?
Sir Thomas Sharpe, baronet.
Tydligen intresserar han sig för fröken Eunice.
Jag såg dig spionera på oss, mitt barn.
Var hans förslag så överdrivet att det förtjänade ett så kärvt svar från dig?
Det var inte förslaget, min kära. Det var han.
Det är nåt med honom som jag inte gillar.
Vad, vet jag inte.
Och jag gillar inte att inte veta.
Det jag såg var en drömmare som förlorade.
Såg du hans kostym? Den var vackert sydd men minst tio år gammal.
Du tycks ha observerat mer än jag gjorde.
- Och hans skor var handgjorda men slitna. - Det måste vara unge dr McMichael.
Han kom med sin motorvagn för att hämta mig.
Kom och titta på den. Hälsa på honom.
Han har precis öppnat sin nya mottagning. Och han har alltid varit väldigt förtjust i dig.
Jag vet det, far.
- God afton, Marie. - God afton, dr McMichael.
God afton, mr Cushing.
- Alan. - Hej, Edith.
Oj, vad du var proper, Alan.
Det är bara nåt jag slängde på mig.
Edith borde vara balens drottning. Håller du inte med, Alan?
Om jag inte missminner mig ogillar Edith socialt lättsinne.
Roa er på festen, gossar.
- Låt honom inte dricka för mycket. - Hallå.
Så hon kommer inte?
Envis som synden.
- Var har hon det ifrån? - Jag klagar inte.
Jag gillar det.
"Allerdale Hall."
Far, glömde du nåt?
Vad är det?
Vad vill du?
Akta dig för Crimson Peak.
Ursäkta, fröken. Hur är det, fröken?
- Vad är det? - Snälla, hjälp mig upp.
Det är en sir Thomas Sharpe vid dörren.
- Thomas Sharpe? - Han är genomblöt och vill komma in.
Det är helt uteslutet, Annie. Var snäll och be honom gå.
- Jag har försökt. - Och?
Han vill tala med er.
Fröken Cushing. Hur är det? Ni ser lite blek ut.
Jag mår tyvärr inte så bra, sir Thomas.
- Far är inte hemma. - Jag vet.
Jag väntade i regnet tills han åkte.
Jag vet att han ska till bjudningen hos McMichaels...
- ...det är även min destination. - Men det är på Bidwell Parkway, sir.
Det här är Masten Park.
- Ni är mycket långt därifrån. - Det är jag.
- Jag är i desperat behov av er hjälp. - Min hjälp med vad?
Språket till att börja med.
Som ni kan höra pratar jag inte ett ord amerikanska.
Säg mig, varför vill ni stanna här?
Helt ensam.
Alan, sir Thomas Sharpe.
Sir Thomas, dr Alan McMichael. Bäst i stan om man mår dåligt.
Jag har hört så mycket om er av min mor och min syster.
Men jag måste erkänna jag hade lite svårt att förstå er titel.
- "Baronet." - Edith förklarade det för mig.
Edith...
...det här är lady Lucille Sharpe. Min syster.
Så förtjusande att träffa er, fröken Cushing. Ni har lyckats försena min bror en god stund.
Nu är det dags. - Stackars Eunice började bli förtvivlad.
Hon hävdar att ingen gentleman i Amerika vet hur man dansar en riktig vals.
Följ med mig.
- Intressant utveckling, inte sant? - Verkligen.
Mina damer och herrar, gör lite plats.
Baroneten skulle vilja visa oss hur man dansar vals.
På europeiskt vis.
- Mrs McMichael, Jag vill be om ursäkt. - Edith, vi väntade oss inte dig.
- Ja. Det finns säkert inte plats för mig... - Oroa dig inte, mitt barn.
Alla har sin plats.
Jag ska se till att du hittar din.
Valsen. Ingen komplicerad dans.
Damen tar plats till vänster om den förande herren.
Sex grundläggande steg, det är allt.
Men det sägs att det sanna beviset på en perfekt vals är att den är så snabb...
...så delikat...
...och så jämn...
...att ett brinnande ljus inte slocknar i handen på den förande dansaren.
Och det kräver...
...den perfekta partnern.
Vill ni vara min partner?
Jag tror inte det. Tack.
- Men Eunice skulle säkert bli förtjust. - Kanske det.
Men jag frågade er.
Varför gör vi det här?
Jag brukar alltid blunda för saker som får mig att känna mig besvärad.
- Det gör allt lättare. - Jag vill inte blunda.
Jag vill ha ögonen öppna.
- Mr Holly! - Mr Cushing.
Jag gillar att gå till klubben på morgonen.
- Jag har den helt för mig själv. - Ett utmärkt sätt att starta dagen, sir.
Det är en ung herre och hans syster. Jag vill att ni undersöker dem åt mig.
Det är nåt som inte stämmer med dem. Jag vill se resultat.
Så snart som möjligt.
Ni har inte använt dropparna regelbundet.
Edith, kom in.
Jag måste insistera på att ni gör det.
Ta det här till apotekaren och be honom preparera det exakt.
Och återuppta doseringen.
"Ögats toxikologi." "Synnervens morfologi."
"Principen för optisk refraktion."
Och "Arthur Conan Doyle."
Tror du att du är en detektiv?
Inte direkt...
...men han är oftalmolog precis som jag.
Kom. Jag tror att du kommer att gilla det jag ska visa för dig.
Spökfotografier är lätta att förfalska.
Men med glasplåtar...
...är det definitionsmässigt omöjligt.
Jag fick tag i de här i London.
De är äkta.
Bilden fångas av en beläggning av silversalter...
...som är osynliga för ögat.
Det kallas för en latent bild.
Jag tror att hus, platser...
...kanske med kemiska ämnen i jorden...
...eller mineral i en sten kan hålla kvar förnimmelser...
...eller en person som inte längre lever.
Men inte alla kan se dem.
Mannen som precis gick är utöver andra krämpor färgblind.
Den mannen kommer aldrig att uppfatta färgerna röd och grön.
Han accepterar att de existerar för att majoriteten gör det.
Vi kanske bara ser saker när det är dags för oss att se dem.
- Du har aldrig pratat med mig om sånt här. - Du har aldrig gett mig chansen.
Edith, jag förstår att syskonen Sharpe fascinerar dig.
Men för ditt eget bästa...
...var försiktig, det är allt jag begär.
Du har varit borta länge och...
Jag har klarat mig på nåt sätt.
Nej, Edith, jag tror att varje gång jag läser den, blir den bättre och bättre.
- Jag har inget alls emot kärlekshistorien. - Bara ett kapitel eller två.
Jag gillar den.
- Tala om för mig vad du tycker. - Jag läser färdigt den nu.
Är det en fjäril?
Nej.
- Men snart blir den det. - Jag skulle inte ha sett dem.
De dör.
De får sin värme från solen och när den överger dem dör de.
- Så sorgligt. - Det är inte sorgligt, Edith. Så är naturen.
Det är en grym värld där saker dör eller...
...äter varandra där vi går.
Nog är det mer än så.
Vackra saker är ömtåliga.
Hemma har vi bara svarta nattfjärilar.
Fantastiska varelser, var så säker, men de saknar skönhet.
De frodas i mörker och kyla.
Vad lever de av?
Fjärilar, tyvärr.
Är du säker på det här?
Jag tror inte hon är rätt val. Hon är för ung. Hon är bara ett barn.
Lucille, jag har förklarat det.
Jag behöver ringen.
Ringen är min.
Jag har förtjänat den.
Jag vill ha tillbaka den.
Då är det bäst att jag lyckas.
Den här är det sista vi måste sälja.
Du säljer den inte.
Vi...köper nåt med den.
Mr Holly. Är det nåt som är på tok?
Mr Cushing. Det är inte ofta jag kommer med dåliga nyheter...
...men när jag gör det vill jag leverera dem själv.
Öppna det inte här.
Nu är det dags.
- Edith, skulle jag kunna få prata med er? - Ett ögonblick. Låt mig hämta min far.
Far. Alla väntar.
Jag kommer strax.
Fröken Cushing.
- Edith. Jag borde inte fråga det här men... - Sir Thomas.
Får jag tala med er på mitt kontor?
Ni och er syster om ni är så snäll och hämtar henne.
Mitt barn, hälsa våra gäster att vi ansluter alldeles snart.
Så där, lady Lucille.
Sir Thomas, första gången vi träffades...
...tror jag att det var besvärande för er att inse att jag inte gillade er.
Ni var mycket tydlig.
- Men jag hade hoppats att med tiden... - Er tid, sir Thomas, har runnit ut.
Kan ni tala klarspråk, mr Cushing?
Det ska bli klarspråk, lilla fröken. Kanske klarare än ni gillar.
De senaste dagarna har er bror ansett det passande att blanda affärer och nöjen...
...genom att flera gånger umgås med min dotter.
Min enda dotter.
Jag vet att jag inte har något att erbjuda, men faktum är...
Ni är förälskad i henne. Är det så?
Ni spelar er roll väl.
Häromdagen frågade min dotter mig varför jag inte gillade er.
Ärligt talat hade jag inget bra svar då. Men nu har jag det.
Dokumentet där...
...gav mig svar.
Det är den första ärliga reaktionen jag har sett från er.
- Vet hon om det här? - Nej.
Men jag kommer att berätta det om det är vad som krävs för att få bort er.
- Sir, jag vet att ni har svårt att tro det här... - Ni älskar henne.
Jag vet. Ni upprepar er.
Men ni... Ni verkar vara en mer samlad typ.
Det är alltför generöst, jag vet. Men om ni vill lösa in checken finns det två villkor.
Det går ett tåg till New York imorgon bitti.
Ni och er bror ska vara med på det.
- Förstår vi varandra? - Det gör vi.
- Vad är det andra villkoret? - Det rör min dotter.
I kväll måste ni...
...grundligt...krossa hennes hjärta.
Mina damer och herrar, vi har ett oväntat tillkännagivande.
Sir Thomas.
Tack, mr Cushing.
Mina damer och herrar...
...när jag kom till Amerika var mitt hjärta...
...överfullt av äventyrslust.
Här hade framtiden en betydelse.
Jag har hittat värme och vänskap hos er alla.
Men för tillfället...farväl.
Hoppas vi ses igen.
Kanske på en annan kust.
Min syster och jag ger oss av mot England...
...inför vintern.
För evig vänskap.
Ursäkta mig. Förlåt.
Edith.
Ni lämnar oss.
Vi måste genast hem och ta hand om våra affärer.
- Och då inget håller oss kvar i Amerika... - Jag förstår.
Er roman. Jag läste de nya kapitlen.
- De levereras imorgon. - Så bra.
- Vill ni fortfarande veta vad jag tycker? - Om det är nödvändigt.
Den är orimligt sentimental.
Plågorna som ni beskriver med sådan innerlighet.
Plågan, saknaden. Ni har inte upplevt det själv. Ni vet bara vad andra skrivit.
- Det räcker! - Ni beskriver en vånda ni inte vet nåt om.
Jag är inte klar än! Vad drömmer ni om?
En vänlig man?
En ärlig själ som ska frälsas?
En skadad fågel ni kan vårda? Perfektion.
Perfektion har ingen plats i kärlek, Edith.
Återgå till era spöken och fantasier. Ju förr desto bättre.
Ni vet väldigt lite om det mänskliga hjärtat och kärlek, och den smärta som hör till.
Ni är inget annat än ett bortskämt barn!
- Hur är vattnet idag, Benton? - Skållhett.
Precis som ni vill ha det, sir.
Utmärkt.
Var snäll och beställ lite skinka och ägg åt mig.
Jag börjar med kaffe, om det är varmt.
Och en smutt portvin.
Det ska bli, sir. Och The Times?
Om ni vill vara så vänlig.
Nej. Nej.
- Fröken? - Vad är det, Annie?
Ert manus levererades i morse av sir Thomas Sharpe, men jag ville inte väcka er så tidigt.
Strunt samma, Annie. Tack.
Lämna det där.
Brevet också?
Ja, brevet också.
Kära Edith.
När du läser det här har jag åkt.
Din far klargjorde att i min nuvarande ekonomiska situation...
...hade jag ingen möjlighet att försörja dig. Det höll jag med om.
- Annie! - Han bad mig också krossa ditt hjärta.
- Min kappa! - Att ta på mig skulden.
Det gick jag också med på.
Nu har jag med all säkerhet utfört båda uppdragen.
Men du ska veta detta.
rNär jag kan visa för din far att jag bara ber om hans samtycke och inget annat...
Då, och bara då kommer jag tillbaka till dig.
Din för evigt...
- ...Thomas. - Thomas och Lucille Sharpe.
Rum 107 och 108.
Men vänta! Vänta!
Fröken? Vänta!
Thomas?
Thomas!
De checkade ut i morse, fröken. För att ta det tidiga tåget.
Hur är det, fröken?
Edith.
Lucille har åkt.
Din far mutade mig...
...att åka.
Jag kan inte lämna dig, Edith.
Jag kommer faktisk på mig med att tänka på dig även vid...
...olämpliga tillfällen på dagen.
Jag känner som om...
...det fanns en länk mellan ditt hjärta och mitt.
Och skulle den länken brytas, antingen genom avstånd eller tid...
...skulle mitt hjärta upphöra att slå och jag skulle dö.
Och du...
- ...du skulle snart glömma mig. - Aldrig.
Jag skulle aldrig glömma dig.
Jag är rädd för att du måste identifiera kroppen, Edith.
Det finns inget annat sätt.
Vänta!
Jag kom så fort jag hörde.
Edith, titta inte på honom.
Jag kan identifiera honom.
- Det är inte möjligt. - Jag var hans läkare, Ferguson.
Jag är hans advokat, dr McMichael.
Jag är ledsen. Det är inte en juridisk formalitet. Det är tyvärr obligatoriskt.
- Hur gick det till? - Han var tydligen ensam.
Golvet var blött. Ingen vet egentligen.
Kan jag titta, sir?
Hjälp mig att vända honom.
Rör honom inte så där.
Sluta! Rör honom inte så där! Det är min far!
Förlåt mig, jag skulle...
Han ska fylla 60 nästa vecka.
Han är rädd för att det ska synas hur gammal han är.
Det är därför han klär sig så fint.
Och tar långa promenader.
Hans händer känns kalla.
Varför är det så kallt?
Jag finns här för dig nu. Jag finns här.
Unge herr Sharpe.
- Hej, Finlay, Hur står det till? - Jag har aldrig mått bättre.
- Finlay, det här är min fru. - Jag vet, my lord.
Ni har varit gift ett tag.
Ett tag?
- Vad pratar han om? - Jag vet inte vad han pratar om.
- Hans familj har arbetat för oss länge. - Vem är det här?
Du har inte berättat om honom. Han har ett halsband.
- Är han herrelös tror du? - Det är omöjligt.
Det finns inga andra hus här och staden ligger långt bort.
En sån stackare.
Han är utsvulten. Kan vi behålla den?
Som du önskar. Hennes nåd, får jag den äran?
Herregud. Hur många rum är det?
Jag vet inte.
Vill du räkna dem?
Vad tycker du?
- Ser det ut att passa dig? - Det gör det.
Även om det är kallare inuti än ute.
Jag vet, det är skamligt. Vi försöker underhålla huset så gott det går.
Men kylan och regnet...
...gör det omöjligt att stoppa fukten och erosionen.
Och med fyndigheten precis under...
...träet ruttnar...
...och huset sjunker.
- Ska jag bära upp bagaget, unge herrn? - Ja, tack.
- Här kommer man till klädrummet. - Men hur klarar ni huset?
Bara du och Lucille?
Det är ett privilegium vi fötts till, nåt vi aldrig kan överge.
Men vi klarar det på nåt sätt, min älskling. Min verkstad är på vinden.
Jag vill så gärna visa dig.
Kan du ta upp mina väskor till vinden? Jag kommer upp strax.
Edith.
Lucille?
Gardinerna har varit fördragna för länge. Kan du ta över den hit?
Hej.
Var fick du tag i den?
Thomas, jag såg en kvinna i hissen.
- En kvinna? Menar du Lucille? - Det var inte Lucille.
Det måste ha varit en skugga. Den apparaten lever sitt eget liv.
Vajrarna påverkas av fukten. Den går ner till lerfyndigheten.
Gå aldrig nånsin ner under den här nivån.
- Vad gör den här saken här? - Lucille.
Thomas.
- Välkommen, Edith. - Tack.
Jag var på postkontoret.
Dina maskindelar har kommit.
- Be Finlay hämta dem. - Utmärkt.
- Hur är det med dig, Edith? - Nåt skrämde mig, det är allt.
- En skugga. - Det enda som lever här i huset är skuggor...
...och knarrande och stön.
Så det är bäst att du tyglar din yviga fantasi.
Jag behöver bara bli ordentligt välkomnad. Framöver ska huset...
...inte rymma nåt annat än vänskap, kärlek och värme.
Värme skulle vara en utmärkt början.
Thomas, din brud är kall.
- Givetvis. Förlåt mig. - Kom så går vi upp och sätter på en brasa.
Jag häller upp ett varmt bad. Vattnet är rött i början på grund av leran...
...men snart klarnar vattnet.
Åh, Lucille. Vid tillfälle...
- ...kan jag få en kopia av husets nycklar? - Det behöver du inte.
- Ursäkta? - Det finns delar av huset som är osäkra.
Det tar dig några dagar att bekanta dig.
Sedan, om du fortfarande behöver dem ska jag låta göra kopior.
Kom, Edith, följ mig så går vi upp.
Jag tyckte du sa att hunden var död.
Jag släppte ut den på egen hand.
- Jag trodde att den skulle dö i kylan. - Hur har den överlevt så länge?
På sopor, antar jag.
- Som vi alla gör. - Oroa dig inte.
- Vi behöver inte göra det längre. - Inte? Hennes pengar är inte här, eller hur?
- Inte än. Du måste lita på mig. - Du valde henne.
Varför?
Okej.
Är du beredd? Apport!
Kom igen! Ge mig den. Kom igen. Ge mig den.
Apport!
Hej.
Var är din boll?
Har du tappat din boll? Hej.
Vart tog den vägen? Var är bollen?
Hej.
- Det här gör dig gott. - Vad är det?
Eldtornbär.
De är väldigt bra för dig.
Tycker du inte om det?
- Det är lite beskt. - Inget med milda smaker växer här i landet.
Man behöver en dos beska...
...för att inte bli uppäten.
Vad var det?
Det var östanvinden.
När den ökar bildas undertryck i skorstenarna...
...och med alla fönster stängda kan huset...
Ja, huset...
...andas.
Det är fasansfullt, jag vet. Kom hit.
Jag ska ta ett bad, tror jag.
Om du råkar somna väcker jag inte dig.
"Mot bergen höjer vi våra blickar."
Förlåt, jag avbröt dig.
Den där musiken...
...vad är det?
En gammal vaggvisa jag brukade sjunga för Thomas när vi var små.
Jag kan föreställa mig er två här som barn.
Du spelar musik...
- ...och Thomas med sina vilda uppfinningar. - Vi fick inte vara här inne som barn.
Vi var instängda i barnkammaren...
...på vinden. Mor spelade på pianot ibland.
Vi kunde höra det genom golvet.
Det var så vi fick veta att hon var tillbaka i landet.
Mor.
- Hon verkar rätt... - Otäck?
Ja.
Det är en utmärkt likhet.
Jag gillar tanken att hon kan se oss där uppifrån.
Jag vill inte att hon ska missa nåt vi gör.
- Är alla de här böckerna era? - Mor samlade de flesta av dem.
- Har du hört talas om en framsnittsbild? - Nej.
Det finns bilder gömda i bokens framsnitt.
Noggrant dolda tills man böjer sidorna.
Så...
Hemligheter överallt.
Det kan inte chockera dig...
...nu när Thomas och du har...
Han visade stor respekt för min sorg. Ingenting hände.
Vi reste i separata hytter.
Så omtänksamt.
I sinom tid...
...kommer allt att bli rätt.
Det är synd att sälja allt det här. Så snabbt, så tidigt.
För tidigt, tycker ni inte det?
Det är en smaksak, som det ser ut.
De här lådorna ska skickas nu.
Och för att vara säkra på att få en faktura, skicka dem till mig.
"Thomas Sharpe."
Baronet.
- Gillar du min verkstad, Edith? - Den är underbar.
Har du gjort alla de här?
Jag brukade tälja leksaker åt Lucille.
- Och små smycken för att göra henne glad. - Var ni ensamma här på vinden hela tiden?
Far var jämt på resande fot. Familjens förmögenhet försvann inte av sig själv.
Pappa fick verkligen anstränga sig.
Den är underbar.
Du är så annorlunda.
Jämfört med vem?
Jämfört med alla.
Vad är det?
Jag tyckte jag hörde nåt.
Vi hoppades ni var här.
Jag hittade honom i korridoren. Jag gjorde lite te åt oss.
- Så vänligt. - Inget att tala om.
Vi behövde sällskap.
Thomas?
Inget för mig, tack.
Drick upp ditt te.
Det gör dig varm.
Thomas?
Hur kom du in dit, dumma lilla hund?
Inspelade vaxrullar.
Nej, vänta!
"Enola."
- Håll henne stadigt, Finlay. - Ja, sir.
- Vi behöver mer kol, Finlay. - Ja.
Thomas!
Thomas.
- Thomas, hör på, jag måste prata med dig. - Edith, jag hinner inte. Lucille är där inne.
Nej, jag vill inte tala med Lucille. Jag vill tala med dig.
Nåväl. Vad är det?
Har nån dött i det här huset?
Edith, huset är hundratals år gammalt. Många själar har kommit och gått.
- Jag menar speciella dödsfall, våldsamma. - Herr Sharpe?
Jag har faktiskt inte tid nu.
Försök igen, Finlay!
Så där.
Det känns snart bättre.
Mina händer börjar bli grova. Din far skulle ha gillat det.
Min maskin kommer aldrig att fungera.
Aldrig. Varför lurar jag mig själv?
Varför tog jag med dig hit?
Vem gifte du dig med?
- Ett misslyckande. - Säg inte så.
Du är allt jag har.
Männen ger sig av vid mörkrets inbrott. Vi måste hinna före snön.
Snart kan vi inte komma vidare.
Då kommer du att få reda på varför man kallar det Crimson Peak.
Vad sa du?
Crimson Peak. Det är vad de kallar det.
Malmen och den röda leran tränger upp och färgar snön. Den blir klarröd, därav...
..."Crimson Peak".
Ni ville träffa mig.
Det kanske ändå fick ett bra slut. Edith verkar ha funnit lyckan, eller hur?
Jag vet inte, jag har inte hört av henne.
Det har jag. Hon har bett mig överföra alla hennes tillgångar till England.
Hon verkar investera allt i hans ler-maskin...
- ...och jag kan bara göra som hon säger. - Det är nåt suspekt med det här, Ferguson.
Hur Cushing dog, våldet mot hans huvud.
Den sista checken Cushing skrev var utställd på Thomas Sharpe.
Om jag får vara förtrolig. Innan Cushing dog anlitade han en man i New York...
...Mr Holly.
Han fick fram en del osmakliga uppgifter.
Det faktum att Holly var inblandad i det här gör mig betänksam.
Thomas?
Om du är här med mig...
...ge mig en signal.
Rör vid min hand.
Gå härifrån nu.
Thomas! Thomas!
Edith...
Hans blod...
...kommer att vara på dina händer.
- Edith! - Thomas! Thomas, kom fort!
- En kvinna i korridoren! - Vad är det?
Det fanns ett sånt hat i hennes ögon.
Och intelligens.
- Hon vet vem jag är och vill få iväg mig. - Nonsens, kära du.
Du ska ingenstans.
Du hade en mardröm. Du gick i sömnen.
Nej! Jag är rädd att jag blir galen om jag stannar.
Älskling, du inbillar dig saker.
I morgon kan vi väl åka iväg...
...till postkontoret. Jag tror lite frisk luft gör dig gott.
Nej. Jag måste härifrån.
- Jag måste komma bort härifrån. - Edith, det här är ditt hem nu.
Du har ingen annanstans att ta vägen.
Vad gör hon? Hur kunde hon känna till mor?
- Jag vet inte. Jag har inte sagt nåt. - Vad försöker hon göra?
Jag vet inte. Hon är rätt upprörd.
I morgon...åker jag till stationen för att hämta maskindelarna och tar henne med mig.
- Låter henne få lite frisk luft. - Ja. Ta ut henne härifrån.
När hon har skrivit på de sista papperena vill jag ha det här överstökat.
POSTKONTOR
Det här är en ventilstyrning jag låtit tillverka i Glasgow.
Den kan förändra allt.
Tänk positivt, Edith.
Sharpes lertag kanske kan öppnas igen om den fungerar.
Mr Sharpe?
Utmärkt. Tack.
Är ni således lady Sharpe? Förlåt mig, frun, men det finns några brev till er.
Två av dem är rekommenderade brev från er advokat.
Och ett annat kommer hela vägen från Milano i Italien.
Jag känner inte nån i Italien.
Med all respekt, Ers nåd, tydligen gör ni det.
Edith.
Stormen ökar. Vi bör ge oss av. Annars klarar vi oss inte tillbaka.
Behöver ni övernatta, sir Thomas, så har vi ett litet rum.
Varför inte?
Är ni säker på adressen.
Thomas och Lucille Sharpe, ja, i Cumberland, England, sir.
Tack.
Dr McMichael.
- Mr Holly. - Till er tjänst, sir.
Tog ni med kopian med informationen?
Det tog tid att få fram det där klippet.
BARBARISKT MORD PÅ ALLERDALE HALL
Det är jäkligt kusligt.
Det är synd.
TVÅ BARN MODERLÖSA
Det enda jag fick fram var officiella dokument.
Men det räckte för att stoppa vidare umgänge mellan sir Thomas och fröken Cushing.
Så de inte kunde gifta sig.
Hur kom det sig?
För ni förstår...
...sir Thomas är redan gift.
Den här karlen, "Cavendish," din hjälte.
Det finns ett mörker i honom. Jag gillar honom.
- Klarar han sig hela vägen? - Det är helt upp till honom.
- Vad menar du? - Karaktärer pratar med en.
De förändras. De gör val.
- Val. - Som avgör vilka de blir.
Rummet är ganska uselt, är jag ledsen.
- Men det är åtminstone varmt. - Åh, jag gillar det mer.
Mer än vad?
Mer än huset.
Varför kan vi inte ge oss av?
Huset är...allt vi har.
Jag lämnade allt jag var bakom mig.
Allt jag hade.
Vi kan bo varsomhelst.
- Varsomhelst? - London.
- Paris. - Paris är vackert.
Milano.
Har du varit i Italien?
Ja, en gång.
Det förflutna, Thomas.
Du ser alltid efter det som varit. Du hittar mig inte där.
Jag är här.
Jag är också här.
Finlay, hjälp mig bära ventilstyrningen.
Lucille?
Lucille, vi är tillbaka.
- Jag gjorde frukost. - Det brändes vid. Jag flyttade den.
Var var ni?
Vi blev insnöade.
- Ni kom inte hem igår kväll. - Vi tillbringade natten på stationen.
- Sov ni där? - Är det fel, Lucille? Han är min make.
Är det här bara en lek för dig?
Jag var utom mig av oro!
Vad pratar du om?
Ni två...
...ensamma...
...i stormen.
Jag visste inte om ni råkat ut för nåt.
Jag var helt ensam.
Jag kan inte vara ensam.
Är de här från Amerika?
Jag mår inte så bra.
Jag gör te åt dig.
Det där förfärliga oljudet.
Ju mer huset sjunker desto värre blir det.
Vi måste göra nåt åt det.
Kära Edith. Härmed underrättas ni att första överföringen av er fars dödsbo...
...är slutförd. Överföringen av den återstående summan...
...kräver att ni skriver på det bifogade dokumentet.
Högaktningsfullt, William Ferguson.
"Enola."
Den fungerar, Finlay!
En grammofonspelare.
"Milano."
"Edinburgh."
Ni har redan försökt och misslyckats att skaffa kapital...
...i London, Edinburgh, Milano...
...och nu är ni här.
Är den inte vacker?
Den har fungerat perfekt en timme.
Vi har klarat det. Vi har klarat det, Lucille.
- Jag vill så gärna visa den för Edith. - Edith?
- Jag skapade den med dig. - Givetvis. Vi gjorde det tillsammans.
- Lady Sharpe! - Ingen annan.
Vi behöver mer kol för att testa ångmaskinen.
Går det, Lucille, att avvara lite mer kol?
Du behöver bara ge honom nyckeln. Han hämtar det.
Lucille?
Edith?
Jag vill be om ursäkt för mitt beteende i morse. Jag var orolig att...
- Du har inte druckit ditt te. - Jag mår inte så bra.
Kan du hämta lite kallt vatten åt mig?
Givetvis.
Har du hunnit läsa dina brev?
Ja. Det är bara några papper jag ska skriva på.
Från min advokat, för att slutföra penningöverföringen.
Jag låter dig vila.
Du känner dig snart bättre.
Nu ska vi se vad vi har här.
Det här är Pamela Upton som testar att spela in på en vaxrulle...
...inköpt jubelåret 1887...
...till min älskade Thomas Sharpe.
Thomas, prata i tratten.
- Säg nåt. - Det är en vacker maskin, Pamela.
Men, nej tack, helst inte.
- Bara för mig, Thomas. - Vad exakt vill du att jag ska säga?
Säg...att du älskar mig.
Margaret McDermott.
Ding dong, klockan slår Kitty katt är i brunnen
Vem satte henne där? Lille Johnny liten
Vem drog henne upp?
LAGFART
Lille Johnny stropp
Vilken stygg liten pojke gjorde det? Försökte dränka lilla kissekatt
Enola Sciotti, "E.S."
Jag önskar att jag var stark nog att ge mig av.
De är bara ute efter mina pengar för att bygga hans helvetesmaskin.
Det är det enda de bryr sig om.
Jag gömmer de här rullarna i linneskåpet.
Om nån hittar dem låt det bli känt att de gjorde det här.
Jag måste sluta spela in nu. Jag hör att de kommer.
- En bebis. - Den som hittar den här, de mördar mig.
Jag dör.
Giftet är i teet.
Leta reda på min kropp och för hem den.
Jag vill inte dö så här långt hemifrån.
Jag måste ta mig härifrån.
Du är vaken.
Vi hittade dig nedanför trappan.
- Känner du dig bättre? - Jag måste åka till stan.
Träffa en läkare.
Ja, givetvis. Men vi är tyvärr insnöade.
Nej.
Då måste du äta.
Du måste bli starkare.
Jag vårdade mor i den här sängen.
Far...var rå och brutal.
Han hatade mor.
Bröt hennes ben.
Han knäckte det med sin stövel.
Det läkte aldrig riktigt.
Hon var sängliggande en lång tid.
Men jag...
...vårdade henne.
Matade henne. Badade henne.
Kammade hennes hår.
Strök liniment på hennes ärr.
Jag gjorde så hon blev bättre.
Jag ska göra detsamma med dig.
Jag ska göra dig frisk.
Får jag vara ensam med min fru en stund?
Du är snart uppe ur sängen.
Det lovar jag.
Drick inte det där.
Aldrig.
- Lucille, hon är sjuk. Hon är döende. - Givetvis är hon döende.
Hon vet allt.
Hon har slutat dricka teet.
Men det gör inget. Jag lägger giftet i gröten.
Lucille, sluta med det!
Måste vi göra det här? Måste vi det?
Ja.
Du anar inte vad de skulle göra.
Jag skulle tas härifrån.
Och låsas in.
Du skulle hängas.
- Vi håller ihop. Oskiljaktiga. - Oskiljaktiga.
Du skulle inte kunna lämna mig.
- Du skulle inte det. - Jag kan inte.
Jag kan inte.
Jag vet.
- Han frågar efter vägen till Allerdale Hall. - Vid den här tiden? Det tror jag inte.
Ni kommer inte dit på den hästen. Den är utmattad.
- Kan jag hyra en av er? - Vi har stängt för vintern.
- Kan jag ta mig dit till fots? - Det tar fyra timmar om man följer vägen.
Då är det bäst att jag går.
- Sir! - Möt mig där. Efter stormen.
Jag vet vem du är.
Ditt namn är Enola Sciotti.
Berätta vad du vill mig.
Det är avslöjat nu. Det finns ingen anledning att låtsas.
Det här är den jag är. Och den han är.
Jag visste det.
- Gör det inte! Det är nån på dörren! - Du är inte hans syster!
Så förtjusande.
- Det är jag. - Gör det inte!
Hallå, Edith.
Försök inte att röra dig eller prata än. Du är kraftigt drogad.
Jag behövde söva dig för att dra ditt ben i läge.
Du kommer att bli bra.
Förlåt att jag kom hit oannonserad.
Som en skänk från ovan.
Jag skulle ha telegraferat men jag tänkte att ni skulle bli glatt överraskade.
Det är ett mirakel. Vi visste inte vad vi skulle göra. Hon är så dålig. Hon yrar.
- Sedan föll hon ner för trapporna. - Hon pratade med mig.
- Vem pratade med dig? - Min mor.
Hon gav mig en varning.
Crimson Peak.
- Hon yrar, ser ni? Stackare. - Ja, jag ser.
- Här. Försök att dricka. - Nej, inte det där.
- Inte det där. - Ni stannar här med oss, eller hur?
- Och väntar på att stormen passerar. - Om ni insisterar.
Men nu behöver jag vara ensam med min patient.
Då lämnar vi er, doktorn.
Edith, hör på mig.
Jag är här för att ta dig härifrån.
Hör du? Jag ska ta med dig nu.
- Nån måste stoppa honom. - Lucille, snälla.
Vad gör du?
Jag vill bara veta, broder.
Är det din tur den här gången?
Visa att du kan stå upp.
Okej.
Jag tänker inte låta dem skada dig.
- Jag ska hämta en kappa. - Gå inte.
- Jag är strax tillbaka. - Det börjar bli lite känslosamt, ser jag.
Hon är utmattad.
Hon visar tecken på anemi. Jag tänker ta henne till sjukhus.
Det är inte nödvändigt.
Tyvärr är det så.
Ni har förgiftat henne.
Edith.
Förstasidan. The Cumberland Ledger.
Lady Beatrice Sharpe mördades i badkaret.
Ett brutalt slag klöv nästan hennes huvud. Ingen misstänkt greps nånsin.
Det fanns ingen annan i huset vid tillfället. Bara barnen.
- Sanningen var för hemsk. - Sluta.
- Ni gjorde det. - Nej.
Sir Thomas, ni var bara 12 när det hände.
Efter polisförhör skickades ni till internatskola.
När det gäller Lucille, som var 14, är det mer oklart.
Klosterutbildning i Schweiz säger tidningarna...
...men jag tror det var en annan institution.
Sir Thomas är redan gift.
Han är gift med fröken Pamela Upton.
Margaret McDermott och Enola Sciotti. "E.S."
- Edith, du vet inte... - Edith och jag ger oss av.
Du stannar där.
Edith.
Du borde göra det! Göra lite av grovjobbet.
Kom hit lilla hund. Din lilla skit!
Om inte jag gör det, gör hon det.
Hör på mig.
Ni är läkare.
Visa mig var.
Nej! Alan!
Ni är monster.
Båda två!
Lustigt.
Det var det sista mor sa också.
Lucille tvingar Edith att skriva på dokumenten.
Så fort hon skrivit på är hon död.
Jag måste gå. Jag tar ner henne hit. Jag kommer på ett sätt.
Gruvgången är öppen, förstår ni? Ta er ut där.
- Klarar ni det? - Sätt fart.
Du trodde du var en författare.
Med dina andar.
Vad väntar du på? Du har inget att leva för nu.
Skriv på.
Alla kvinnor vi hittade i London, Edinburgh, Milano.
Amerika.
Ja, Amerika.
Alla hade det som behövdes.
Pengar, krossade drömmar och inga levande släktingar.
Ingen sökte nånsin efter dem.
Barmhärtighetsmord egentligen.
Är det vad jag kommer att bli?
Hur var det med den Italienska kvinnan? Enola?
Du dödade hennes bebis.
Det gjorde jag inte.
Ingen av dem knullade nånsin med Thomas.
Förstår du inte?
Den var min.
Den föddes defekt.
Vi skulle ha låtit den dö vid födseln men...
Jag ville ha den. Hon sa att hon kunde rädda den.
Hon var bestämd.
- Hon ljög. - Alla hemskheter...
För vad? Pengarna?
För att behålla godset? Namnet Sharpe? Fyndigheterna?
Giftermålen var för pengarna, givetvis.
Men det hemska...
Hemskheterna var för kärleks skull.
Det vi gör för en sådan kärlek är fult...
...galet...
...och fyllt med svett och ånger.
Den kärleken bränner och stympar dig...
...och vänder dig ut och in.
Det är en monstruös kärlek...
...och den gör oss alla till monster.
Men du skulle ha sett honom, Thomas, som barn.
Han var perfekt.
Så jag skyddade honom från mors käpp för alla pojkstreck han begick.
Jag fick så mycket stryk.
Och när hon kom på oss...
Ja...
Den enda kärlek Thomas och jag upplevde var den vi fick av varandra.
Och bakom dessa murkna väggar.
Gömde vi oss.
Det är inte sant. Du kväver honom.
Skriv ditt namn!
Skriv ditt jävla namn!
Min far...
...vem dödade honom?
En sån simpel, nedlåtande man.
Han älskade dig.
Du skulle ha sett hans tragiska ansikte när jag slog det mot handfatet.
- Du! Kom inte nära mig! - Hör på mig.
Edith, snälla. Lyssna. McMichael lever fortfarande.
Du ljög för mig! Du förgiftade mig!
- Du sa att du älskade mig! - Det gör jag.
Edith. Var snäll och lita på mig en gång till.
Du kan ge dig av om du vill, eller vänta här på mig.
Jag ska hämta de där dokumenten.
Jag ska avsluta det här.
Du brände dem.
Lucille.
- Du brände dem. - Ja, hon ska leva. Du ska inte röra henne.
- Beordrar du mig? - Vi kan ge oss av. Lämna Allerdale Hall.
- Ge oss av? - Tänk på det. Vi kan börja ett nytt liv.
- Var? - Varsomhelst.
Vi kan lämna det bakom oss. Namnet Sharpe får dö.
Vi låter huset sjunka ner i marken. Alla dessa år av slit.
Vi skulle bli fria.
Fria, Lucille.
Vi alla kan vara tillsammans.
Alla?
- Älskar du henne? - Det här är oundvikligt. Vi är redan döda.
- Du lovade. - Du och jag, allt ruttnar här. Se vad vi blivit.
- Du lovade att inte bli kär i nån annan. - Ja, men nu har det hänt.
Lucille.
Thomas?
Hon kommer.
Jag ska ta oss härifrån. Jag hämtar hjälp. Du måste lita på mig.
Jag kommer tillbaka efter dig. Jag lovar. Tyst, göm dig.
Innan de låser in mig...
Jag har sparat ett litet minne...
...från mor.
Edith?
Jag slutar inte förrän du dödar mig...
...eller jag dödar dig.
Hjälp mig.
- Det finns ingen här som kan hjälpa dig. - Jo, det gör det!
Se på honom! Vänd dig om!
- Thomas. - Lucille.
Jag slutar inte...
...förrän du dödar mig...
...eller jag dödar dig.
Jag hörde dig första gången.
Andar finns på riktigt.
Så mycket vet jag.
Det finns sånt som binder dem vid en plats...
...på samma sätt som det binder oss.
Somliga förblir tjudrade vid ett landstycke.
En viss tid och dag.
En blodspillan.
Ett fruktansvärt brott.
Men det finns andra.
Andra som håller fast vid en känsla.
En drivkraft.
Förlust.
Hämnd.
Eller kärlek.
De...
De ger sig aldrig av.
Ansvarig utgivare: Zoran Slavic United International Pictures AB
Översättning: Peter Simons Bio Släggan Officinservice 2015