Hva er meningen med livet?
Er vi her av en grunn?
Er det noe formål med noe av dette?
I begynnelsen forsto jeg ingenting. Jeg så ikke en ting.
Det var varmt. Der var moren min.
Jeg hadde det alltid morsomt.
Var det meningen med alt?
Nei, så enkelt var det nok ikke.
Den der.
Og så var det over.
Leken var over.
Det føltes som et kort liv.
Hva hadde jeg egentlig gjort?
Jeg hadde lekt litt. Spist litt. Jeg hadde gravd i jorda.
Men det var ikke særlig overveldende.
Jeg var tilbake, og jeg var valp igjen!
Full av liv og klar til å grave fram svarene.
La meg komme inn. Hvor er jeg?
-Hva ellers har du? -Denne her.
-Hva er det? -En retriever.
Det er en bra rase, som er lette å trene.
-Har dere noe mindre? -Vi har noen terriere her borte.
Jeg har en japansk chin. En puddel.
Se så mye lekkert. Noen må ha visst at jeg kom.
Å ja.
Se på dette.
Hva har vi her?
Den lille fyren er nok verdt noen kroner.
Han ble slått ut i andre omgang, så jeg tapte alt sammen.
-Du spanderer i dag. -Glem det.
Jeg tenkte over tilværelsen. Jeg hadde så mange spørsmål.
Spesielt ett spørsmål plaget meg. Hvordan får jeg litt vann?
-Vil du ha en is? -Ja.
-Hva slags? -Jeg kan høre noe.
-Ethan! -Kom og se.
-Den ser tørst ut. -Bilen er altfor varm.
-Jeg får ikke opp døra. -Den er låst. Gå litt tilbake.
Stakkars deg. Stakkars deg.
Er du bedre nå?
Hva er dette? En gutt?
En gutt... Jeg visste ikke at det fantes gutter.
Han klarer seg visst.
-Kan vi beholde ham? -Pappa går nok ikke med på det.
Jeg bestemte der og da at jeg ville beholde gutten.
Pappa, kan vi beholde ham?
Hvem skal fore den og ta seg av den?
-Jeg skal gjøre alt. -Er du sikker?
-Jeg vet ikke helt... -Han er så flink.
Det er en retriever. Han kan hente tøflene dine.
Og avisen, når det regner. Han kan hente alt mulig.
Se selv. Kom her. Hva gjør du?
Ethan og jeg har avtalt at hunden er hans ansvar.
-Vær så snill? -Han trenger en venn.
Dere rotter dere sammen mot meg.
Ta den med utenfor. Så snakker jeg med moren din.
Ikke vær nervøs. Det går nok bra.
-De griser. Han blir lei av den. -Hold opp.
Hvis han sier nei, stikker vi av og finner en ny familie.
Ethan... Du har fått deg hund.
Ja!
Fantastisk! Takk! Kom!
Bailey. Det må være b-a-i-l-e-y.
Og jeg heter Ethan. Jeg er eieren.
-Kan han stave navnet mitt? -Jeg tror nok det.
Flink gutt.
Sånn. Er du klar? Kom, Bailey.
Bailey, sitt.
Rull rundt.
Slipp den der.
Kom her. Gi labb.
Kom da. Flink gutt. Snu rundt.
Hva sier han? Jeg gjør bare sånn her.
-Ett ord ble gjentatt ofte. -Bailey, Bailey, Bailey.
Til slutt forsto jeg de viktigste ordene.
Jeg hadde en gutt, og han het Ethan.
Og mitt navn var Bailey, Bailey, Bailey.
Jeg kjente plassen min i flokken. Mamma var glad i meg.
Pappa var glad i meg. Veldig.
Bare et øyeblikk. Stikk med deg.
Jeg hadde vondt av katten. Han ville være hund. Synd for ham.
Nå må du sove, Ethan. Slukk lyset.
Ok, kom da. Kom.
Ikke gjør det, Kaptein. Vi banker litt fornuft i ham.
Smask! Tramp! Den treffer oss! Løp for livet!
Ethan fant alltid på nye leker.
Morsomme lyder under dyna... Genialt.
Jeg priste meg lykkelig for at jeg hadde en Ethan.
Og at jeg ikke var en katt.
-Sett deg inn. -Kom!
Når familien ville utsette meg for nye lukter kjørte vi en tur.
Gress, trær, frosker, mose, stinkdyr.
Dødt stinkdyr, dam, søle, geit. Geit!
Alle tenkte det samme: Bare alt luktet geit.
Hvem har vi der?
-Se hva vi har fått! -Hva har dere fått?
Kom igjen, Bailey.
Du verden. En hundevalp.
Kanskje det var bortkastet tid å lete etter meningen med livet.
Kanskje man bare skulle nyte livet og la det bli med det.
Hvor ble det av alle hønene?
Bailey, Bailey, Bailey!
Ethan, Ethan, Ethan!
Av en eller annen grunn ville de ikke dele ballen med meg.
Alle vet vel at et ballspill bare blir bedre med en hund.
Det var en merkelig ball.
Skatt!
Å nei.
Dette er livet.
-Hva med dere? -Takk.
-Da er vi samlet. -Velbekomme.
De gamle menneskene forsto meg.
Du må ikke fore hunden. Vi prøver å oppdra den.
-Avslørt. Beklager. -Vil du gi meg syltetøyet?
Når jeg ikke tenkte på mat, lot jeg tankene vandre.
Hva gjør jeg her? Hva er formålet?
Og var det mulig å få litt mer bacon?
Se på tallerkenen. Med den appetitten blir du større enn oss andre.
Hvis verden består. Russerne plasserer missiler på Cuba.
-Må vi snakke om det nå? -Nei...
Jeg hører at du har en kontorjobb i kikkerten.
-Det gikk i vasken. -De vil heller ha ham i felten.
-Jeg fikk jobben ingen vil ha. -Jim, er det nødvendig?
-Vi er tre sekunder fra atomkrig. -Kan jeg og Bailey gå?
Selvfølgelig.
Ethan var lei seg. Jeg visste ikke hvorfor.
Kan du huske Kaptein Amerika? Han kunne stoppe bomben på null tid.
Smask!
Så du likte det?
Kom igjen! Kom igjen!
Ok, Bailey. Ta den!
Kom da!
Hvor er den hen?
Ta den! Ta den!
Vi lekte hele ettermiddagen. Ethan elsket det.
Pappa! Se hva han kan gjøre.
Ok, Bailey. Er du klar? Vent.
Og... Kom igjen, Bailey!
-Det var flott. -Takk, pappa.
Sånn. Kom her.
Da det ble kaldere, dro vi hjem.
Hver morgen hentet en gul kasse Ethan.
Når mamma forlot huset var jeg ensom.
Jeg var sulten.
Og jeg kjedet meg.
I det minste lot de katten være igjen. Den fikk hundeleksjoner.
Den hadde så mye å lære. Nei, hunder gjemmer seg ikke.
Kom igjen! Snus til meg!
Du fatter ingenting!
Du kremter ofte.
Nei, Bailey...
-Hei, pappa. -Elizabeth?
Elizabeth!
Hallo?
Det er min sko. Bailey! Nei, Bailey!
Bailey, kom her. Kom her!
Når pappa var lekesyk, var han morsom.
Den er min, Bailey! Kom her da.
Ethan, sjefen min kommer i kveld, og han må ikke se det rotet.
Skjønner du? Du må få skikk på den hunden.
Ta den og fortell hvem som er sjef.
Vis den hvem som bestemmer. Nå rydder du opp.
Kontoret skal være pent og ryddelig. Skjønner?
-Skjønner du? -Ja.
Alt skal på plass.
Pent og ryddelig. Det er jeg som er sjefen.
Jeg er sjefmannen, og du er sjefshunden.
Sjefshund.
Sjefshund. Sjefshund.
Kom igjen, Ethan. Gjestene er rett rundt hjørnet.
Jim, vil du hjelpe meg med å lage en cocktail?
Jeg skal vise deg.
Her er oppskriften.
Saint-Gaudens fra 1907, den gyllne ørn. Ekte gull.
-Nei! -Ethan delte alltid maten med meg.
Har du svelget den?
Den var ikke så god, og hvorfor ville han ha den tilbake?
-Da rakk vi det. -Velkommen. Ellen.
Jeg er glad for at jeg endelig kunne besøke vår filial her ute.
Det er så stille og rolig utenfor byen.
Det er fint dere kunne komme.
Vi er virkelig imponerte over salgstallene dine i år, Jim.
Jeg har faktisk villet snakke med deg om det.
Nå som salgstallene er så bra,-
-er det kanskje på tide å komme videre til et kontorjobb?
Vi kan ikke unnvære deg i felten. Du er en sentral brikke i spillet.
Du er en av våre beste selgere. Det ville være galskap å ta deg ut.
-Samler du stadig på mynter? -Ja.
-Hva er kronen i samlingen? -En Saint-Gaudens fra 1907.
Jeg vet bare at det er helt spesiell.
Det er en perle. Jeg har aldri sett en på nært hold.
-Da skal jeg hente den. -Kanskje etter middagen.
-Jeg henter den senere. -Kan jeg gå fra bordet?
Kan jeg gå fra bordet og gå en tur med Bailey?
Det er i orden, skatt.
Kom, Bailey. Gjør det nå.
-Hva skal jeg gjøre? -Kom igjen!
-Bare jeg forsto ham. -Hva venter du på? Kom igjen!
Hans panikk gjorde meg urolig.
Og når jeg blir urolig, går det fort.
Det var første gang han var så ivrig etter å plukke opp.
Jeg fant den!
Nå skal du se en fryd for øyet.
Nei! Jeg så ei rotte!
Hvor? Jeg liker ikke rotter!
-Under bordet. -Jeg elsker rotter.
-Jeg ser den ikke. -Der borte.
-Få orden på hunden. -Jeg ser ingenting.
Rett der. Det var ikke Smokey.
-Jeg hater rotter. -Den er mer redd for deg.
Kom hit, Bailey! Kom hit!
Bailey! Kom hit!
Jeg tror den er borte nå.
Hva var det? Kom hit, Bailey!
-Der røyk den forfremmelsen. -Det var vel ikke hans skyld.
Pappa hevet alltid stemmen når han luktet sånn.
Han kan bli her ute!
Jeg vil ikke se ham i huset.
-Det er kaldt ute. -Han har pels. Han er jo en hund.
Ethan?
Er du ok? Unnskyld.
-Det er min skyld. -Ethan var så lei seg den natta.
Hei, gutten min!
Det er kaldt ute, ikke sant?
Han trengte meg, og jeg trengte han også.
Flink gutt.
Er du klar? Kom igjen, Bailey.
Tre, to, en. Kom igjen!
Sånn ja! En gang til.
Sånn ja!
Bra kastet, Ethan!
Bra pasning, Ethan.
-Du traff hver gang. -Akkurat...
Alle ville være med alfahannen. Nesten alle.
Hvorfor har du alltid med deg hunden? Er det kjæresten din?
Skal hun ikke få et kyss? Jeg bare spør.
Unnskyld meg.
-Spente kjæresten min bein for deg? -Morsomt.
-Selv hunden ler. -Hunder ler ikke.
Det var morsomt.
Har du alt sammen?
Da Lou mistet ballen trodde jeg vi var ferdige.
Bailey, kom hit.
Hei, pappa.
Er du sulten? Jeg har mat i ovnen.
-Jeg fikk starte inne i dag. -Så flott.
Du må snart se en kamp. Jeg har blitt flinkere.
Ok.
Stakkars pappa.
Så flott!
Masse lukter! Og masse mat!
Jeg vil smake.
Ethan luktet plutselig annerledes. Svette eller noe.
Var det på grunn av den jenta, tro?
Nei! Bailey, Bailey!
Unnskyld, det var hunden.
-Jeg ville aldri gjort det. -Du burde oppdra ham.
Han er dessverre ikke så smart.
Hørte du det? Du ser da ganske smart ut.
-Du har kloke øyne. -Jeg klør i rumpa.
-Hva heter du, kjekken? -Han heter Bailey. Ja.
Du virker som en bra hund, Bailey.
-Bra skudd. -Ikke verst.
Det er best du holder den unna ham. Du er veldig flink.
Veldig flink. Jeg sto og så på deg.
-Ikke på den måten. -Vi ses.
Vent! Jeg tar tilbake at jeg sa at han ikke var smart.
Han er faktisk veldig smart. Smartere enn meg.
-Nå lukter de begge svette. -Skal vi ta en pølse eller noe?
-Ok. -Fint. De er gode her borte.
Jeg ville redde dem, men hvordan?
-Den var bra. -Men aldri mer.
Den var morsom. Takk for turen.
-Ethan er i trøbbel. -Jeg dør.
-Ta det rolig. Jeg hjelper. -Nei, hold deg unna, Bailey.
-Jeg hjelper jo bare. -Hold opp, Bailey.
-Ok. -Takk for turen.
Hvorfor spiste jeg så mange pølser?
-Vi burde gjøre deg igjen. -Det ville vært hyggelig.
Det var morsomt. Bortsett fra regningen på 28 pølser.
Unnskyld...
-Skynd deg inn. -Vi ses.
Heretter var jenta et medlem av flokken.
Jeg likte henne. Hun luktet som småkaker.
Vi var sammen hver dag.
Er du klar, Bailey?
-Skal vi dra inn til byen i stedet? -Ok.
Vi hylte i flokk. Noen ganger satt vi bare i bilen.
Ethan og Hannah dyttet og slikket hverandre.
Kjempet de om maten?
Kanskje Hannah gjemmer noe i munnen.
-Nei, ikke noe der. -Hva driver du med?
Han fant aldri noe mat der inne.
Og han lette veldig godt.
Man kan merke at sommeren går mot slutten.
Den beste sommeren noen gang.
-Jeg vil ikke tilbake til skolen. -Jo, det vil du vel.
Vil jeg?
Ja! Du får et sportsstipend på en bra skole.
Så søker jeg inn på mine karakterer.
Og så går vi begge på college sammen.
Du har visst planlagt alt sammen.
Det er en bra plan.
-Ikke sant, Bailey? -Hva sa du?
-Vi ses. -Ha det.
-Ha det! -Vi ses i morgen!
Flink gutt.
-Jeg stikker. -Hvor skal du?
-Kan du ikke dempe deg? -Stopp! Stopp!
Så slutter jeg og stikker.
-Kom. -Er du fornøyd da?
Hva sier du til det? Nå stikker jeg!
Hold kjeft!
-Jeg prøver å hjelpe deg. -Du burde støtte meg.
-Jeg gjør jo det. -Hei, kamerat.
-Spionerer du på meg? -Hva?
-La ham være, Jim. -Har du noe å si?
-Jeg kom akkurat hjem. -Kom her.
-Se hvordan han ser på meg. -Hva driver du med?
-Det har ikke noe med ham å gjøre. -Hva gjør du?
Du har rett.
Du skal få...
Du rører henne aldri mer! Hører du?
Du må forsvinne. Mamma, han må forsvinne.
Han kan ikke bli her.
Er du ok?
Har du alt sammen?
-Kan jeg snakke med henne? -Sett deg inn.
Etter det var Ethan flokkens leder.
Da vi dro hjem var alt forandret. Pappa var borte.
Katten hadde gjemt seg lenge.
Nå forsto jeg hvorfor.
Fant ham!
Kom, Red 80. Down, set, hut!
Mamma!
-Nei... -Fullt stipend i fire år.
Er det sant?
-Er det sant? -Ja.
-Kan du vente her, sjefshund? -Jeg har allerede sagt ok.
Kom igjen! Nå fiser det av!
Jeg holder vakt. Alt er rolig.
Hva var nå det? Hva gjør han her?
Og han var i dårlig humør kunne jeg lukte.
Pappa... Hva gjør du her?
Jeg så deg spille i kveld. Det var flott.
-Så du kampen? -Du har en sterk arm.
-Alt er bra, hva? Bra kamp. -Pappa...
-Skål for denne gutten. -Ikke gjør dette.
Kutt ut.
-Sånn ja... -Kom, så går vi.
Du kan gi burgeren din til Bailey.
Hei, sjefshund. Flink gutt.
Nå, så du flytter til Michigan for å slippe unna den fordrukne faren din.
-Klapp igjen, Todd. -Skal de ikke høre han er dranker?
-Jeg må rekke bussen min. -Det er da ganske tydelig.
Nå kjemper kjæresten hans kampene hans også.
Jeg sa du skulle holde kjeft.
-Jeg liker ikke den lukta. -Sett deg inn i bilen.
Bailey, kom.
Hva var det? Var det det ekornet?
Perfekt...
Todd var trengt inne. Jeg fikk lyst til å bite.
Jeg husket at jeg ikke fikk bite.
Så glemte jeg det igjen.
Nei!
Ethan!
Ti nå stille.
Mamma! Skynd deg opp! Fort!
-Vi må ut! -Ja, kom her!
Du må hoppe.
Ta tak i lakenet.
Vi binder dem sammen.
Å nei...
Jeg har henne.
Flink gutt.
Jeg ser her borte.
Kom igjen.
Hopp, Ethan!
-Kan du bevege deg? -Beinet mitt...
-Det går nok bra.
-Kan noen holde hunden? -Bailey. Nei, nei.
Gå med ham.
Han kommer snart igjen.
Fang den hunden.
-Hvorfor har du det så travelt? -Det var et uhell...
-Hva skjedde? -Det var bare fyrverkeri.
Fran, nå er de her.
Jeg skal nok passe på.
Hei, skatt. Så godt å se dere.
-Stakkars deg. -Jeg klarer det selv.
-Godt å se deg, Ethan. -I like måte.
-Jeg har bakt hele dagen. -Rommet er klart til deg.
Ethan ville aldri leke mer.
Han gikk ellers rundt med en stor pinne.
-Hold opp, Bailey. -Nei, nei.
Han gadd ikke leke mer. Han sov bare.
Jeg hadde masse fritid, så jeg fant en ny venn.
Det lignet en liten hest eller en stor hund.
Den hadde sin egen vidunderlig vemmelige lukt.
Jeg kunne ønske jeg kunne rulle meg i den.
Vi hadde det så morsomt. Til vi ikke hadde det.
Hannah kom heldigvis fremdeles på besøk.
-Hei. -Hei, Bailey.
Jeg har savnet deg også. Flink gutt.
Du er så flink gutt. Kom igjen.
-Hei. -Hei. Skal vi gå ned til dammen?
Jeg har laget smørbrød.
Ja...det kan vi godt.
Det kunne bare vært hyggelig hvis du kom deg litt ut.
Hva?
Det er snilt av deg, men du trenger ikke...å hjelpe meg.
-Jeg gjør det for vår skyld. -Nei, du gjør det for min skyld.
Du drar på college om tre uker.
-Jeg kommer ofte hjem. -Jeg er her.
Med det.
-Du må ikke bli bitter. -Du kan ikke redde meg.
-Jeg vil gjøre alt for deg. -Vi bør ikke være sammen lenger.
Vi bør ikke være sammen lenger.
Det funker ikke. Beklager.
Hvorfor gjør du dette?
Bailey...
Her er ballen din.
Ha det, Bailey.
Vent, vent. Bli her.
Jeg savnet Hannah.
Det gjorde Ethan også. Det merket jeg.
Ethan, jeg har laget smørbrød. Jeg legger det i baksetet.
Kommer du til å savne meg?
Jeg kommer til å savne deg også.
Opp med humøret. Det er en bra landbruksskole.
Han lærer alt om å drive gården.
Kom igjen. Det er best dere holder ham. Han forstår det ikke.
-Tar du hunden? -Kom her.
-Bailey. -Pass på ballen for meg.
-Ha det, Ethan. -Kjør pent.
-Bailey, bli her. -Nei, vi leker jo apport.
Det er så lenge siden vi har lekt.
Bailey!
-Det var en morsom utgave av leken. -Din gale hund.
Du trenger ikke kjøre så langt neste gang.
Pass på gården for meg.
Jeg kommer snart tilbake. Det lover jeg.
Stikk hjem nå.
Mennesker er rare. De gjør ting som hunder ikke forstår.
Som å dra.
Ethan og jeg hørte sammen. Uten Ethan hadde jeg ikke noe formål.
Kanskje formålet var ikke å lete etter et formål.
Vent litt.
Ok, jeg er straks tilbake.
Alt gikk langsomt nå.
Det var ok, for jeg hadde ikke lyst til å løpe lenger.
Jeg var trøtt hele tiden.
Jeg hadde ikke lyst til å leke lenger.
Ikke engang med hestehunden.
Hei, Bailey.
Er alt i orden?
Bill?
Forsiktig.
La oss se.
Øynene hans var fuktige.
Han gispet og hadde problemer med å puste.
Han har en kul der.
-Har han drukket mye vann? -Nei.
-Er han sløv? -Jeg måtte bære ham inn i bilen.
-Hva kan vi gjøre? -Vi kan undersøke ham.
Men resultatet vil være det samme. Nyrene hans er ferdige.
Alle var så lei seg, men jeg var for trøtt til å oppmuntre dem.
-Kan jeg låne telefonen? -Hvis det var et menneske...
Hallo, jeg vil snakke med Ethan. Det er morfaren hans, Bill.
Ethan, det er morfar.
Ethan? Er du her?
Jeg kan ikke lukte deg.
Hvor er du?
Hei, Bailey.
Der var han jo.
Han var fremdeles lei seg. Han skulle ikke være det.
Lille vovsen... Sjefshund.
Jeg var her for å elske Ethan og gjøre ham glad.
Bailey, Bailey, Bailey.
Jeg ville ikke forlate ham nå.
Flink gutt, Bailey.
Ta det rolig. Han merker bare et lite stikk.
Så forsvinner smerten.
Så skjedde det igjen. Mamma, melk, tunge, varme.
Jeg var tilbake. Men hvor var Ethan?
Jeg manglet også min...
Er jeg ei jente?
Kom igjen! Flink jente.
Eieren min var veldig alvorlig.
Vi jobbet hardt.. Selv når vi lekte føltes det som arbeide.
Ned, ned.
Finn Wally. Søk!
Wally var umulig. Han mistet alltid klærne sine.
Du fant ham. Bra gjort.
Carlos Ruiz.
Er det mitt formål?
Det handler verken om å leke eller om Ethan.
Min oppgave er å søke, finne og presentere.
Bra gjort.
Men selv når jeg gjorde det bra var eieren min trist.
Han var ensom. Jeg kunne lukte at en annen hadde bodd her.
Personen hadde vært borte lenge.
Det gikk opp for meg at ensomhet var noe av det verste.
Jeg kjente følelsen av savn.
Savnet han også noen?
Slutt med det der...
-Hva? -Bort i hundekurven.
Ellie... Bort i hundekurven.
Hvorfor hørte jeg? Jeg ville ikke gå.
Han ville heller ikke at jeg skulle gå.
Ærlig talt...
Hold opp da.
Ikke noe piping.
-Revolver. -Lukten rev i nesa.
Rolig. Sitt. Slapp av.
Venn deg til den. Bevar roen.
Flink jente.
Ja?
Hva?
Det kan jeg også gjøre.
Så blås... Kom her.
Kom her.
Husbråk utviklet seg til kidnapping.
En bevæpnet ekskjæreste tok med seg sin tolvårige datter.
Hun har hatt på seg denne her.
En blå Toyota kjører i retning vannreservoaret.
Vi er på vei.
Ellie! Søk.
Søk, Ellie. Flink jente.
Kringle, pizza, pølse, gummi, tog, taxi.
Kaffe, genser, jente. Jenta!
Kom igjen.
Etter ham! Stopp!
Det er politiet! Stopp!
Etter ham! Etter ham, Ellie!
Jeg sa stopp!
Slipp henne!
Stopp! Stopp!
Stopp!
Slipp!
Vi har ham.
Det er hundepatrulje K27. Jeg trenger...
...assistanse. Hunden min har blitt skutt.
Jeg gjentar: Hunden min er skutt.
Jeg hatet nåler, men dette var det verste skuddet jeg har fått.
Ellie, det kommer til å bli bra.
Du klarer deg nok.
Du er en flink hund.
Jeg hørte på stemmen hans at jeg hadde gjort det bra.
Du er en flink hund...
Nå må jeg hvile meg.
Kan jeg sove i senga di?
Det var et annerledes liv. Egentlig ikke så morsomt.
Men jeg gjorde det bra. Nå braker det løs.
Nå er jeg bitte liten og lutter øren.
Hei, lille venn. Du er verdens søteste valp.
Hun luktet av solskinn og kringler.
Vil du bli med meg hjem?
Du skal være med meg hjem.
Vil du hjelpe meg? Hva gjør du?
Hva driver du med?
Hun var trist. Hun måtte muntres opp.
Hva gjør du?
Hvor er halen min? Hallo, hvor er den?
Ok, kom igjen.
Maya tok meg med overalt. Det var herlig.
Hun hadde alltid med seg mat. Jeg glemte helt hva sult var.
Nesten.
Hei. Søt hund.
Vi setter sammen en lesegruppe.
Vi møtes i lesesalen. Du er velkommen til å være med.
Takk, men jeg har planer.
Jeg sa ikke når det var.
Nei, jeg har det bare travelt. Jeg har hunden min også.
Men ellers takk. Nå må jeg gå tur med hunden.
-Ok. Kanskje en annen gang. -Ja.
Jeg har kanskje godt av litt selskap, men jeg liker å lese alene.
Ikke så fort. Beina mine er så korte.
Selv om Maya snakket hele tiden, minnet hun om Carlos.
Det var ingen andre i flokken. Bare Maya og meg.
Men jeg begynner å kunne lese tankene hennes.
-Vet du hva jeg tenker på? -Chips.
-Vet du hva jeg tenker på? -Pizza.
-Er dette pizza? -Hei, Chris.
-Er du klar? -Jeg er klar.
-Vet du hva jeg tenker på? -Is.
Noen ganger tror jeg at du vet hva jeg tenker på.
Is, is, is.
-Jeg kjeder meg. Skal vi hente is? -Du må være tankeleser.
Det er visst sånn det blir, Tino.
Det blir bare deg og meg.
Men det er vel bra, for vi elsker hverandre.
Kjærlighet er jo det viktigste.
Blås i hvem som elsker deg. Bare noen elsker deg.
Kan jeg få litt mer?
Du er så søt.
Jeg elsker deg.
-Kan du ikke være kjæresten min? -Kan du ikke gi meg mer is?
-Hvorfor stikker de i meg? -Forer du ham regelmessig?
-Temmelig regelmessig. -Hva får han?
-Mat...hundemat. Hvordan det? -Han trenger mosjon.
-Gå flere turer med ham. -Jeg hater sprøyter.
La oss komme i gang. Det er legens ordre.
-Hent ballen! -Jeg har akkurat gått en lang tur.
-Hent ballen! -Hvorfor blir jeg straffet?
Kom igjen. Du er en hund.
-Heldige fyr. -Det er pinlig.
Jeg er ikke i humør i dag.
Så så jeg henne. Alt var som forandret.
Jeg ble helt forfjamset.
For en fangst.
Tino, kom med den da!
Føler vi det samme?
Beklager. Hunden min oppfører seg så merkelig i dag.
-Kom igjen. -Hei!
Vent litt. Vi har begge to professor Kenter.
Ja, det stemmer.
-Jeg heter Al. -Jeg heter Maya.
Maya snakket, men jeg hørte ikke. Jeg kunne bare tenke på henne.
Hvorfor kjempe imot? Vi lukter godt sammen.
Vi begynte å besøke Roxy hele tiden. Al var også der.
Det varte ikke lenge før vi sov sammen.
Jeg tror jeg forstår det nå. Hvis det er et formål, er det Roxy.
Hva foregår?
Maya?
Det er noe jeg gjerne vil si.
Jeg kjenner den svettelukta.
Vi har vært sammen en stund nå...
Vil du bli kona mi?
-Noe er galt med Maya. -Ja!
Vi er i fare. Jeg beskytter oss, Roxy!
Jeg har Tino.
Hold opp, Roxy.
Bare hold blomstene.
Da er vi visst klare.
Du er sjalu fordi Fallon har fått barn.
Alexis får snart en omgang.
Krystle finner seg ikke i det. Det er sprøtt.
Jeg sa jo det.
Gi henne en omgang, Krystle.
Hvorfor bråker magen hennes? Er det noe hun har spist?
De tar livet av hverandre.
Å nei...
-Det var en baby. -Puster hun?
-Ja, det gjør hun. -Skal vi vekke henne og sjekke?
Hva skulle de med en baby? Den stjal bare oppmerksomheten.
Heldigvis hadde Roxy og jeg alt vi trengte. Hverandre.
Så fikk de flere babyer. Det virket som en feiltagelse.
-Jeg levde et liv på farta. -Fant ham!
Jeg slapp ikke unna.
Jeg lot dem behandle meg som de ville.
Jeg ville gjøre alt for å skåne Roxy.
Det var mitt oppdrag å beskytte henne.
Faktisk var jeg glad for oppmerksomheten.
Bø!
Etter hvert som vi ble eldre, ble forholdet vårt sterkere.
Hun mistet aldri gløden som hadde tent meg.
En dag besøkte Roxy dyrlegen, og hun kom aldri tilbake.
Alle var snille mot meg.
Men som årene gikk savnet jeg Roxy.
Det var ikke det samme uten henne.
Tino?
Tino. Vet du hva jeg tenker på?
Ja, jeg vet godt hva du tenker på.
Pizza.
-Nei? Ikke pizza. -Jeg er ikke sulten.
Tino.
Hva tenker du på?
-Tino, hva tenker du på? -Jeg tenker at jeg er klar.
Det var et av mine beste liv.
Jeg er tilbake. Igjen. Men hvorfor?
Hundevalper! Hvem vil ha en hundevalp?
-Hei på deg! -Så braker det løs igjen.
Se hva jeg har funnet. Den er så søt.
-Hvem skal ta seg av den? -Det skal jeg.
-Jeg kaller ham Waffles. -Den skal ikke inn.
Kom her.
Jeg fortalte henne at du ble stor. Nå gidder hun ikke lenger.
Jeg kom aldri noen steder. Jeg lekte aldri.
Dagene passerte forbi uten meg.
Da betjenten kom, trodde jeg hun trengte hjelp.
-Men hun dro igjen uten meg. -Vi kvitter oss med den.
-Finn et godt hjem til ham. -Ja.
Stikk med deg nå. Av sted.
Kos deg, hund.
Skal jeg gå hjem? Det var ikke pent gjort.
Jeg hadde faktisk ikke lyst til å gå hjem.
Det ser morsomt ut.
Jeg har ikke moret meg på lenge.
Kjenner jeg deg? Det er noe ved deg.
Det er...lukten din.
Du ser litt pjusk ut. Har du gått deg bort? Hvor er du fra?
-Har du et halsbånd? -Jeg kjenner den lukten.
-Ikke vær redd. -Det er en lukt fra fortiden.
Hadde jeg vært her før? Det var fint å legge byen bak seg.
Nesa mi ble fylt av nye lukter.
Enkelte lukter glemmer man aldri.
Tog, mose, trær, hest, søppel.
Det var hestehunden!
Kunne det være den samme?
Det var den samme! Var Ethan her også?
Ethan?
Det kan umulig være ham.
Er det ham?
Det er ham. Det er ham! Ja, det er ham!
Det er meg, sjefshund! Bailey, Bailey, Bailey!
Hvor kom du fra?
Etter alle disse livene hadde jeg endelig funnet Ethan!
Du er sikkert sulten.
Du må virkelig være sulten. Ingen liker maten min.
Ikke se sånn på meg. Du kan ikke bli her.
Du hører hjemme et annet sted.
Ja, jeg er hjemme nå.
Stikk med deg.
Hjem med deg.
Du er en sta fyr.
Finn et bra hjem til ham. Han er en bra hund.
Du må ikke la meg være igjen her! Her er folk i hvite frakker.
-Jeg hører hjemme hos deg. -Ha det godt.
Vil du være med?
Kom igjen, da.
Jeg var tilbake i forsetet.
Ok, kompis. Nå er det deg og meg.
-Og eselet. -Hva er et esel?
Når fikk du sist et bad?
Flink gutt. Sånn ja.
Kom igjen.
Du trenger et nytt halsbånd.
-Han er visst i fin form. -Ja, han er en fin hund.
Men Ethan virket fremdeles trist.
Kanskje fordi han sov alene.
Jeg ville hjelpe ham, men hvordan?
Vent nå litt...
Ok, Bailey. La oss få ordnet det. Skynd deg.
Det var rett her. Jeg leter etter...
Kom igjen, Carly. Kom hit.
Unnskyld.
-Rach! -Se, Will. Det er mormor.
Der er den lukten igjen.
Den er sterkere nå.
Det er Hannah! Er du fremdeles her?
Du har forandret deg, men du lukter fremdeles småkaker.
Hvem er det?
Det er en herreløs hund fra parken.
En herreløs hund?
Hei på deg. Så fin hund?
Han er ikke herreløs, for han har halsbånd.
Han heter Buddy. Hvem tilhører han?
Kom igjen, Ethan. Jeg kan lukte deg der inne.
Jeg vil ikke la deg være igjen her, men han er visst ikke hjemme.
Hei, Ethan.
Hei, Hannah.
Jeg har kjørt hunden din hjem.
Det må ha vært tøft for deg å miste mannen din.
Ja, jeg savnet min datter.
Med en ny baby på vei trenger Rachel og Miguel hjelp.
-Hvor lenge blir du her? -Jeg er ikke bare på besøk.
-Jeg har akkurat flyttet tilbake. -Har du? Velkommen hjem.
Takk.
-Gården er fremdeles den samme. -Kom igjen.
Hva med deg? Traff du aldri noen?
Jeg fant ikke den rette.
-Jeg er veldig sta. -Det vet jeg godt.
Du var veldig bestemt.
Det er bra når noe skal fikses, men det er ikke så bra i forhold.
Ok, men...
Ok, nå slikker de hverandre i ansiktet.
Det var hyggelig å se deg. Jeg må videre.
Hva? Kom igjen!
-Takk for at du kjørte hjem hunden. -Alt i orden. Farvel.
Hannah...
Jeg skylder deg en unnskyldning.
Fordi det endte sånn den gang.
Det er veldig lenge siden.
Jeg dyttet deg unna, og jeg var veldig sint.
Sint på verden. Det går ikke en dag-
-uten at jeg ikke angrer at jeg reagerte sånn.
Der har vi den svette lukten.
Ville det vært helt sprøtt hvis...
Vi gjorde noe sammen?
Inviterer du meg ut?
Jeg ville være en gammel idiot-
-hvis jeg bare lot deg dra igjen.
-Bruk snuta da! -Så ikke vær det.
Ok, nå snakker vi.
Sånn ja!
Stikk med dere. Gi dem litt plass.
De kunne ikke slutte med å slikke ansikter.
Ethan fikk det han trengte. Han var lykkelig.
Jeg var også lykkelig.
Unnskyld? Jeg vil bare si takk for at dere har kommet.
Det betyr så mye for Hannah og meg.
Jeg har savnet en stor familie, men du sa ikke hvor stor den var.
Jeg er bare takknemlig over at min vakre jente-
-fant veien inn i livet mitt igjen.
Livet er et under.
Jeg ville fremdeles at han skulle vite at det var meg.
At jeg var Bailey.
-Pleide Bailey å gjøre det? -Det er en hundegreie.
Bailey! Jeg er Bailey.
Det må da være noe.
Vent nå litt...
Det lukter kjent.
Jeg fikk ferten av meg selv.
Hva har du der? Hvor har du funnet den?
Skal vi leke?
Er du klar? Den blir lang.
Hent den da. Flink gutt!
Kom hit med den.
Ok, kos deg med den. Jeg må tilbake.
Hva vil du?
Det er sprøtt.
Ok. Skal vi avslutte med stil?
Kan du fange den?
-Er du klar? -Klar.
Ok. Kom igjen!
Hvor har du lært det?
Du skremmer meg, sjefshund.
Ja, Ethan. Jeg er din sjefshund. Jeg er Bailey. Si det!
Sjefshund?
Er du sjefshunden?
-Nei... -Jo, det er meg!
Bailey?
Bailey...
Sjefshund... Bailey, Bailey, Bailey.
I mine mange liv som hund har jeg lært følgende.
Ha det morsomt.
Redd dem som må reddes. Slikk dem du er glad i.
Ikke heng med nebbet over hvordan det kunne gått.
Bare lev i nuet.
Lev...i...nuet.
Det er formålet med å være hund.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2017