MADISON, WISCONSIN 20 OKTOBER 1969
Jane!
Jane, det är jag. Öppna!
Har du berättat för nån?
Om namnet!
Ja, Rick. Han tyckte att det var kul.
-Bara Rick, ingen annan? -Nej.
Hurså?
Vad är det, Larry?
Jag är ledsen.
-Du anar inte hur ledsen jag är. -Du skrämmer mig.
Vad gör du?
Rick!
Ricky!
-Rick -namnet! -Janey!
Har du sagt det till nån?
Snälla Larry!
Han kommer!
Namnet?
Giselle. Jag sa det till Giselle.
Jag ska stoppa dig!
Giselle!
-Larry! -Vem har du sagt det till?
Han har dödat dem!
Tänk det inte.
Säg det inte. Tänk det inte. Säg det inte. Tänk det inte.
Giselle! Sa du namnet?
Tänk det inte. Säg det inte.
Vem sa du namnet till, Giselle?
Larry!
-Läget, playboy? -Hur är det?
Det här är en bra dag!
-Har du nyckeln? -Den ligger under dörrmattan.
Det är första gången han hyr ut. Han säger att kåken är fantastisk.
-Ja, vad skulle han säga? -Hjälp mig att övertala henne!
-Sasha? -Jag är med.
Det är lite läskigt.
Nej, bara kallt. Värmen är avstängd.
-Jag är pissnödig som en häst. -Gulligt...
Sjyst barre, mannen!
Du...
Vad sägs?
Vi kan ställa skrivbordet där... och sängen här.
Ja, kanske, om det fanns en säng.
Hyresvärden sa att det var fullt möblerat.
Elliott, kom och kolla in det här, det är galet! Kom ner.
Kom in hit, Elliott!
Sånt här finns inte på studentboende. Det är klassiskt.
John, tror du verkligen att Sasha vill se det...eller den där?
Ni kan göra hela övervåningen tjejig.
-Jag har definitivt sett större. -Du är grym.
Hon är grym, mannen.
Ni måste ha varit helfestliga när ni var små.
Varit? Är. Elitnivå!
Han fick mig att verka smart. Jag fick honom att verka ful.
-Han tog hand om mig efter olyckan. -Ingen dissar min polares föräldrar.
Ni hjälper mig väl att laga mat, städa och snygga upp här?
-För jag tänker inte vara er piga. -Självklart inte, det har jag sagt.
Har jag aldrig bjudit dig på min smör-pastanette?
-Det finns inte. -För jag har uppfunnit det.
Och jag ska städa också, jag lovar.
-Vad är det här...? -Kan du laga mat?
Ja då. Vänta bara.
-Här är möblerna! -Jag har hört hur du raggar.
Det är därför vi måste bort från studentboendet. Det här är perfekt.
Försiktigt!
-Gick det bra? -Ja, tack.
-Hyresvärden ljög visst inte. -Wow...
Jäklar!
Det här gillar jag.
-Nå? -Vill du inte?
Jo då. Men jag vet att du...
Allt porslin här är vitt. Bara så ni vet.
Han ska fingra på allt. Du får bestämma, Bear.
-Jag har inte råd utan honom, och... -Elliot!
-Ja? -Vi tar det, så klart.
Hon är visst med på det.
-Behöver du hjälp? -Nej då.
-Ta inte i så du spricker. -Bättre än gymmet.
-Elliot! -Ja?
-Hörde du knackningarna? -Ja.
Elementen låter värre.
Rilke skriver: "Mynt symboliserar det förunderliga och fasansfulla hos ödet."
"Landar man på fötterna eller pladask?"
"I vilket hem föds man? Vem blir man kär i?"
"Ödet är sannerligen som en slant singlad av Guds hand."
Jag är helt slut.
Tack för att du hittade citatet.
Vill du kolla nån korkad film?
Ja. Bara vi två.
Jag borstar tänderna.
Vad är det där på sängen...?
"Du ser ut som en 70-talsmodell. En privatpilot åt en Bond-skurk."
"En 19-årig koalabjörn."
"Om det vore så, skulle det inte vara vi två."
"Men nu gick det bra ändå. Det är fantastiskt!"
"Allvarligt -jag trodde aldrig att jag skulle träffa nån som du."
"Med massor av kärlek."
"Din riddare, kavaljer, charmör och nya rumskompis Elliot."
"Inga djur kom till skada när detta kort skrevs."
Det där är inte kul!
Elliot?
Hör du...
Vad är det?
Hej!
Hur är läget? Lillbrorsan... Vilken kåk!
Hej, raring!
-Hej, farbror Elliot! -Hej, brorsdotter Alice.
Ursäkta att vi är så tidiga, din brorsa är störd.
-Det heter punktlig och professionell. -Virgil är grym.
Det var så sant...
Här är din inflyttningspresent.
-Hjälper du mig dricka upp den? -Nej!
Har man sett...
Eget hus med John Henry och sambo... Är du redo för det här?
Hon är tjejen för mig. Hon har gjort allt det här.
Det är fint, men...var smart.
Var student. Den sista tiden utan ansvar. Njut av den.
Jag vill ha det du har. En underbar fru och en underbar dotter.
Ha inte så bråttom. Det väntar på dig.
Det jag har är toppen. Men jag gick miste om allt det här.
En utbildning hade inte varit dumt.
Du har ett stipendium. Du borde plugga nu.
-Tur att du inte är svartsjuk av dig. -Ja, verkligen.
Kom igen, du sätter den!
Baby!
Tack!
En gammal guldpeng?
Ja, jag la den på sängbordet. Jag ville inte behålla den.
Du är bäst, hederligast, smartast, sötast, tyngst och äldst här.
Jag är inte tyngst eller äldst! Pappa är äldst och tyngst.
Vad? Hon avslöjade mig...
Kom hit. Slå i skallen!
Näven!
-Det är Johns rum. Vårt är där uppe. -Nu åker vi.
Kul fest, kompis. Var rädd om dig.
Hej då. -Hej då, Alice!
Kim? Vi går samma litteraturkurs.
-Tjejer som bär hatt inomhus är galna. -Hon ska hålla en reningsseans.
-Kan jag skippa den? -Nej.
Hon ska bara bränna salvia. Uppför dig.
Du kanske också behöver en hatt.
-Det är skruvkapsyl. -Tackar!
-Tycker du att huset är läskigt? -Japp.
Nej, men jag är inte tjej. Klä på dig, vi ska spela baseboll.
Varför måste sportfånar alltid spela nåt?
"Tänk det inte, säg det inte"?
"Tänk det inte. Säg det inte. Tänk det inte. Säg det inte."
"Tänk det inte, säg det inte."
"Säg det inte. Tänk det inte."
Miss Sashas tur att slå!
Och det blir långt!
-Okej, är du med? -Okej.
Ja!
-Är allt bra? -Ni är fulla.
Hörde du ljud och...
...kände dåliga vibbar?
-Ja. Men nu är de ju borta. -Vi har bränt bort all ond skit, va?
-Sjyst. Är du synsk på riktigt? -Känslig, säger mamma.
Låste hon in dig när du var liten? Sköt du knivar på henne?
Ja.
Nej.
Men jag kunde hitta saker och visste när vi skulle få besök.
Vet du vad jag tänker?
Ja. Kanske det.
Fan, du är synsk!
Känslig där, i varje fall.
-Elliot! -Det är okej. Folk tvivlar alltid.
Lev du ditt skyddade, ytliga, fysiska liv.
Ett icke-fysiskt liv vore surt.
-Vår Aristoteles vill ha bevis. -Ja, är det så knäppt?
Ta några djupa andetag.
Om inget händer, ska jag tro ändå? För då har du fördrivit anden?
Kom igen, Elliot! Vi vet att du inte tror på det. Men låt henne göra det.
Förlåt då. Jag ska inte vara rationell.
Håll inte så hårt. Jag försöker fokusera på andningen.
-Är ni beredda? -Okej, nu gör vi det.
Jag vill inte skryta, men jag kan det här.
Vad vet du?
Okej...
Dina föräldrar dog i en olycka.
-Kompis... -Det var inte han som sa det.
Det var de.
Jag har inte sagt nåt, jag lovar.
Jag skulle aldrig berätta det för nån.
-De är oroliga för dig. -Förlåt att jag skrattade förut.
-Men det där är inte kul. -Jag skojar inte. Jag bara vet det.
Hur dog de, då? Vad var det för olycka?
Din bror gör allt för att skydda dig.
-Men han kanske tar på sig för mycket. -Du har alltså snackat med brorsan.
Vänta... Sasha.
-Din mormor bakar nån sorts bullar. -Mommo-bullar?
-Alla har en mormor som bakar bullar. -Ja. Han har en poäng där.
Det här är... Vet ni vad?
-Vill du sätta på mig ögonbindel? -Vänta.
-Jag är med. Ögonbindel, allt du vill. -Visst.
-Okej. Vad har jag gömt, och var? -Lägg av nu!
Tyst!
Vet ni...jag tycker inte om det här.
Jag vill inte göra det här längre. Det kanske var en dålig idé.
Nej, kom igen. Du är bra på att fejka.
Du la nycklarna i en kastrull på spisen.
Du hörde det. Du lyssnade, eller hur?
-Jag hörde det inte, gjorde du? -Nej.
-Det är nåt som kommer. -Vad?
Det säger...
"Tänk"...
"Tänk det inte. Säg det inte."
"Säg det inte. Tänk det inte."
Säg det inte! Tänk det inte! Säg det inte! Tänk det inte!
-Säg eller tänk inte vad då? -Bye Bye Man.
Vad i...? Herregud!
Kim! Herregud!
Vad hände, Kim? Mår du bra?
Förlåt.
Det var inget. Förlåt.
Är du sjuk?
God natt. Jag älskar dig.
Jag älskar dig, John.
Vad?
Hör du... Du skojar väl?
Du skojar väl, Sasha?
Vad fan är det där?
Kom igen! Nej!
Jag försöker.
Med den här?
-Hör du... -Tyst.
Vad gör du?
Hör du?
Vad fan är det?
Är du klar?
Tack för att du var så hygglig i går kväll. Det var rätt galet.
Ja, verkligen.
Vill du komma in? Min rumskompis bil är inte här.
Vi kan försöka igen.
Sånt händer.
Faktiskt har det aldrig hänt mig.
Inte mig heller.
En kille som inte kunde komma, men aldrig det där.
Kom igen...
-Jag är hungrig. -Herregud...
Vadå?
Ingenting.
Det var inget, okej? Kim...nu måste jag dra.
Nu.
Kolla här.
-De fanns väl där förut? -Nej.
Det var väl Colin eller nåt annat pucko.
Nej, jag hörde det. Efter festen, utomhus. Ett skrapande ljud.
Vadå hörde?
God morgon.
Du är ren och vacker.
Det är fint.
Vad var det där?
-Skjutsade du hem Kim? -Ja.
Nu måste jag tvätta henne av mig. Den tjejen är äcklig! Vilken gris.
Var inte taskig.
Lätt för dig att säga! Din flickvän är perfekt.
Herregud...
Mår du bra?
Jag borde inte spela baseboll i kylan.
-Jobbigt att vara alkis. -Jag drack inte så mycket.
Det kanske var dumt. Du ska få en kopp te.
Pssst!
Kom.
Skit i honom!
Du var väck en stund, Bear.
Var jag?
Ja. Vart tog du vägen?
Du skakar ju!
Jag bara tänkte.
På John?
Nej, det är lugnt, brorsan. Ring mig när du vill.
Tar du på dig för mycket? Försöker du skydda mig?
Vad är det nu? Är det Sasha?
Ja, hon är sjuk och rädd. Och John beter sig skumt.
-Ni verkade ha det bra. -Jaså?
-Du såg dem ju dansa. -Berätta nu. Vad är det för fel?
Elliot?
-Vad? -Ska vi luncha i morgon och prata?
Jag måste sluta.
Det är en grej jag måste göra.
Ell...?
Hör ni!
Vad gör ni där uppe?
Hallå? Är det nån där nere?
Hallå!
Hallå?
Hjälp!
Nej!
-Hör ni! -Vad håller du på med?
-Var ni här hela tiden? -Ja.
-Skitsnack! Ni svarade inte. -Vi hörde dig inte.
-Vad gjorde ni? -Pluggade, pratade. Vi gjorde inget.
-Hörde ni mig inte? -Vi skulle aldrig göra så mot dig!
Varför ljuger ni?
Vad var det som hände? Och ljuden... Kom igen!
Jag sa ju att det var nåt. Tror du mig nu?
-Var inte orolig. -Låt bli det där.
Vad då?
-Låt bli att ta på henne! -Du är fan paranoid!
Ja, du är lite varm.
Okej, du var inte med John.
Inbillar jag mig att jag hör och ser saker?
I natt trodde du att huset var tomt fast vi var här.
Du var borta, Elliot.
Det var jag med.
TÄNK DET INTE
-Vad? -Jag satt och pluggade.
Det där minns jag inte.
SÄG DET INTE TÄNK DET INTE
Det känns som att nu när jag vet hans namn...kommer han och tar mig.
När jag försöker förtränga det blir det värre.
-Det är fasansfullt. -Älskling...
Bye Bye Man är inte verklig. Det är bara nåt i våra hjärnor.
Det är verkligt. Tankar är verkliga.
Om inte...
...så håller vi på att mista förståndet allihop.
Och hur sannolikt är det?
-Vad fan är det där?! -Vad då?
Vad...?
Det finns inget här.
-Du blir väl inte sen? -Nej, vi ses prick två vid bilen.
Jag ska ta reda på hur verkligt det är. Namnet.
-Pratar du med värden om möblerna? -Och huset.
Han kanske har nåt annat.
Känns det bättre nu?
Ja. Det är svårt att vara rädd mitt på blanka dan.
Jag ska ta hand om dig.
Herregud, du skakar!
Jag ska gå till botten med det här. Vi ses klockan två.
Jag älskar dig.
Sökning Bye Bye Man
Buchanan/Williams bibliotek
Tänk det inte, säg...
"Tidningen Registers arkiv. Död mapp 69. Redmon."
-Ta på de här. -Allvarligt?
Ja. Det är original, och vi vill inte ha din handsvett på dokumenten.
I den döda mappen finns ställda artiklar.
Material som aldrig kom i tryck, men ändå sparades till eftervärlden.
Skrivet av Redmon.
Tack.
Tack, Dennis!
-Mr Daizy? -Ja, hur står det till?
Inget vidare, faktiskt.
Jag och mina kompisar hyr ert hus i Sun Prairie. 37 Oakdale.
De två snyggingarna... Är du med dem?
Det är ett underligt hus ni har.
Det är hemskt.
Tråkigt att höra, men de skrev kontrakt.
-Prosit. -Ursäkta.
-Mår du bra? -Det är hemskt kallt här.
Ett växthus är inte kallt. Du borde nog ligga till sängs.
Mr Daizy...
Det stod ett gammalt sängbord i källaren. Med nåt skrivet i lådan.
-Varifrån kommer det? -Ett sängbord?
Låt oss börja med att betrakta den här väggen.
Vi kan enas om att meningen...
-Ursäkta. -Sätt dig.
Vi kan enas om att meningen "Det här är en vägg" är en sann utsaga.
Väggen är verklig. Vi ser den och kan ta på den.
Om jag borstade bort några atomer-
-skulle den ändå finnas här. Det skulle ändå vara väggen.
Men tänk om jag fortsatte...
...att sakta borsta bort atomer, en i sänder, från väggen.
Fortfarande en vägg. Bort med några till. Fortfarande en vägg.
Men tänk om jag avlägsnade varenda atom från väggen utom en enda.
Vad fan?!
Hur är det, John? Välkommen tillbaka.
Språk och verklighet präglar varandra när vi bygger upp...
Jag sökte på "Bye Bye Man". Inga träffar.
Men "säg det inte, tänk det inte" ledde till arkivet och Redmon.
Det här låg i mappen.
SÄG DET INTE TÄNK DET INTE
Man skriver och upprepar det för att inte säga...
..."Bye Bye Man". Men vad gör det i mappen?
"18 oktober 1969. Av Larry Redmon, Deerfield, Iowa."
"En tonåring anklagas för mord på sin familj och fyra kamrater."
"Hans förklaring var: 'Bye Bye Man tvingade mig till det.'"
En artikel om nån galen grabb. Den trycktes aldrig.
Och Larry Redmon, reportern, blev ökänd i trakten.
Han ställde artikeln om grabben-
-och sköt därefter ihjäl åtta bekanta och anhöriga här i Madison.
Säg det inte. Tänk det inte. Säg det inte.
Tänk det inte. Säg det inte.
-Stäng dörren, mamma! -Giselle!
Vem har ni sagt det till?
Vi har inte sagt det till nån. Larry!
Mamma!
Sluta!
Vi har inte sagt nåt, jag lovar!
Tillbaka!
Han kanske blev inspirerad av sitt stoff.
Du ska inte få vinna. Det låter jag dig inte göra.
FRÄTANDE
Fallen finns inte omnämnda någon annanstans.
Som om nån hade mörkat storyn för att ingen skulle läsa den.
-Varför det? -Karln var förstås bindgalen.
Men om man avlägsnar alla referenser till en händelse, slutar den existera.
Tanken på den också. Nån kanske ville få Bye Bye Man att försvinna.
Och du har den sista uppgiften om det. Jag kommer tillbaka.
Bra, jag hinner.
Skriv det inte heller, din idiot...!
Bye Bye Man tvingade mig...
Vad håller du på med, pojk?!
-Är du inte klok?! -Jag...
-Vad är det med dig, Elliot? -Vad i...?
-Ursäkta, jag måste gå, jag är sen. -Elliot!
Herregud!
Sasha!
John! Sasha!
Hör ni!
-Hallå? -Kim, det är Elliot.
Elliot? Gud, jag tänkte just på er!
-Vill du komma upp? -Vad gör du?
Menar du just nu eller sen festen? Är det därför du är här?
Kan du komma? Jag vill hålla en seans.
Nu genast, med alla fyra. I huset. Du hade rätt.
Jag hade fel.
Visst. Jag kommer strax.
Bye Bye Man finns ingen annanstans.
Du behöver inte leta efter honom. Han har hittat oss.
Man kan inte låta bli att tänka på honom. Och då kommer han närmare.
Man ser saker som inte finns där. Man missar saker som finns där.
Eller hör saker. Som ett rullande mynt.
Ja. Som ett tåg.
Somliga smittas, och det sprids.
Somliga blir galna fortare, men alla dör till slut.
Ryktet sprids, och han kommer med...
...den där varelsen.
Jag sa det till Katie.
Jag ville inte göra det.
Cancer måste skäras bort. Den måste stoppas innan varenda cell dör.
Det här kan spridas överallt om vi inte skär bort det.
-Har du sagt det till nån? -Miss Watkins, bibliotekarien.
-Då måste vi ta hand om henne också. -Vad menar du med det?
Stanna! Herregud!
Stanna, Elliot!
Jag ska hjälpa er.
Vänta, Kim!
Kim!
Kim! Nej!
-Vi måste hjälpa den där familjen! -Det är bara inbillning.
Nej, Kim! Det kommer ett tåg.
-Nej! -Akta dig!
Kim!
Nej!
-Vad har hänt, Elliot? -Kim är död.
-Herregud! -Gode Gud!
Det var han. Han dödade henne.
Han försöker ta sig in i oss. Han gör oss galna och tar livet av oss.
-Menar du... -Ja. Det var därför jag blev sen.
Det är därför du är sjuk.
-Har du sagt namnet till nån? -Namnet...? Nej.
Har du? Bra. Vi får aldrig nånsin säga det till nån.
-Bestämmer du det? -Svär att aldrig säga namnet.
-Nej. -Snälla John!
-Svär! -Lägg av.
-Du ska svära. Svär! -Nej.
-Sluta, Elliot! -Vad är det med dig?
-Killar! -Sluta! Sluta, sa jag!
Backa!
Han har dig i sitt grepp. Erkänn!
Han gör dig arg. -Och dig sjuk.
-Han gör dig galen. -Är du påverkad?
Vi har bara en liten dispyt.
Snälla John, säg det inte.
-Vad då? -Sasha...
-Jag ska inte. -Du får inte.
Namnet på en idiotisk grej som Elliot tror är farlig.
Ja, jag pratade ju om Kim. Hon hade en hammare i väskan.
-Den var blodig. -Gode Gud!
Lokföraren sa att du jagade Kim med hammaren.
Att hon ropade på hjälp och hoppade ur bilen för att fly från dig.
-Herregud... Elliot? -Så gick det inte till.
Inte? De har hittat Kims rumskompis Katie Williams.
Också dödad med en hammare. Men det visste du väl?
Jag... -Sasha, jag var på biblioteket. Han fick mig att glömma bort tiden.
Sasha... Kan du berätta vad som pågår?
-Säg det inte! Tänk det inte! -Tyst!
Vad är det du inte får säga? -Du håller käft!
Det bara hände. Ni fattar väl att det är han?
-Nej...! -Sasha?
Vad är det?
Blod.
Blod? Var då?
Vad ser du? Han får dig att se saker.
-Hon är... -Fy fan!
Hör du! Gå undan.
Ingen fara. Stanna där.
Där är han!
-Vad är det? -Förlåt, jag trodde...
Mår du bra?
-Vänta, Sasha! -Han tar hem henne. Hon behöver vila.
-Jag är hennes kille. Hon behöver mig. -Just nu följer du med mig.
Vi ska ta ett snack.
-Har ni sagt namnet till nån? -Inte hon.
Ingen av oss.
Det ordnar sig.
Säg det inte. Tänk det inte. Säg det inte. Tänk det inte.
Goda nyheter för dig -kanske.
Kim Hines skrev ett självmordsbrev och tog på sig rumskompisens död.
Och din död, och dina två kompisars.
Så hon tänkte visst mörda er också.
Var det så, Elliot? Fick du veta det-
-och jagade henne? Då är det knappast mord.
Tänk det inte. Säg det inte.
-Vill du skriva det? -Nej.
-Du ska berätta. -Det hoppas jag inte.
-Varför jagade du Kim? -För att hjälpa henne.
Så du jagade henne in i ett tåg...? Vad håller du på med?
Du kan mista allt. Stipendiet, din söta tjej.
Du är en smart grabb. Snacka med mig, jag kan hjälpa dig.
Snart är det för sent, och då ångrar du dig.
-Det blir kanske du som ångrar dig. -Låt mig oroa mig för den saken.
Vill du verkligen veta? Är sanningen alltid att föredra?
-Ja. -Alltid?
-Varför inte? -Har du barn?
-Kanske det. -Det har du.
Tänk det inte. Säg det inte.
Säg att du fick se tidernas ruskigaste brottsplats.
Ett massmord i en skola.
Lik, hjärnsubstans, blodiga skolungdomar och sneakers.
Du åker hem-
-och barnen säger: "Berätta om din dag, mamma."
Du kunde vara ärlig. Du kunde säga sanningen.
Du kunde beskriva allt vidrigt du såg-
-och det skulle etsa sig fast i deras hjärnor för alltid.
Eller så...kunde du krama om dem.
Och skona dem från din sanning.
Vad skulle du göra?
Krama dem.
Snälla du, tvinga mig inte att säga det.
Jag har inte gjort nån illa.
Men jag är rädd för att smitta dina tankar.
Jag behöver bara prata med dig, så är du och dina barn...
...så gott som döda.
Är din kompis död?! Vad fan är det som pågår?
-Jag måste dra. -Snacka med mig! Låt mig hjälpa dig.
Vad det än är, kan du inget göra.
Jag kan inte berätta. Jag låter det inte hända dig, Virgil.
Vad snackar du om?
-Du har en familj. Ta hand om dem. -Du är min familj!
Fan!
Vad gör du?
Vad är det med dig?!
Vad fan...?
Jag är hemskt ledsen.
Elliot?
Hej, miss Watkins.
Jag har haft så konstiga tankar om Bye Bye Man sen vi pratade.
Miss Watkins... Ni får inte prata med nån om det.
-Kan jag komma hem till dig senare? -Jag är ledsen.
Jag med, tro mig, men jag har haft så intensiva tankar.
Elliot?
Änkan Redmon
Sängbord
Elliot?
Redmon...?
Larry Redmon.
Reportern. Det var hans sängbord.
Jag kanske kan träffa er senare.
-Jag kanske kan lösa det här. Tack. -Det var så lite.
Jag kommer om en stund.
Han hade oss nästan. Jag var nära att slå ihjäl dig.
Men han ska inte få oss!
Ledsen, kompis. Jag kan inte ringa ambulans.
Då säger du det. För att jag nitade dig.
Jag kommer tillbaka så fort jag kan.
Jag tar med den här. Du hittade henne, och nu ska jag prata med henne.
Jag älskar dig. Och rör honom inte.
Hallå?
Mrs Redmon?
-Gå härifrån! -Mrs Redmon...
Gå, sa jag! Är du döv?
Skrev er man i Register för många år sen?
Du är för ung för att minnas det.
Ni överlevde. Jag vet att er man dödade många människor.
Men jag tror inte att han var galen.
Jag behöver få veta vad ni minns. Det är ett tåg...
...guldmynt...en hund.
Han kom till Larry...med hunden.
Det Larry sa gav mig mardrömmar. Jag bad honom sluta.
Jag förstår. Men ni måste berätta allt som Larry sa.
Snälla.
Larry jobbade på en story om en tonåring som mördat sin familj.
När han grävde djupare fick han höra rykten-
-viskningar om en ondskefull lieman som fick pojken att mista förståndet.
Larry snokade och skrev om det.
Så den kom till honom också.
Den här mardrömmen, namnet vi inte får tänka eller säga.
Tre dagar efter att Larry var tillbaka från Iowa kom jag hem från jobbet.
Den 20 oktober 1969.
Dagen då mitt liv förändrades för alltid.
Säg det inte. Tänk det inte. Säg det inte. Tänk det inte.
-Herregud! -Säg det inte.
Herregud, Larry!
Jag gjorde bara mitt jobb. Jag följde storyn, som alltid.
Du förstår...när man vet hans namn kan man inte fly från honom.
Han tar sig in i ens huvud.
Och...han tvingar en att göra hemska saker.
Såja... Vad då för hemska saker?
Vem tvingar dig? Vad är det för prat? Gå och lägg dig.
Hör på mig. Jag visste inte om han var levande eller död.
Och så hunden. Då kommer han.
När man ser hunden och hör mynten, då vet man att han är i närheten.
Förstår du?
-Jag förstår inte vad som har hänt. -Han lyssnar efter sitt namn.
Vem som helst kan säga det, du eller jag.
Och...det är en slump, som att singla en slant.
Jag hörde namnet, och jag sa det till Janey.
"Tänk det inte, säg det inte", vad betyder det? Jag förstår inte.
Han får en att se saker, och göra saker!
Vem vet hur många han har tvingat att göra såna här hemska saker?
Herregud, nej! Gör det inte. Snälla du, lägg ner det.
Tror du att det är jag som gör det här?
Så här går det till. Man säger att folk får en knäpp, att de blir galna.
Men det är han som gör det!
Tyst. Lägg bara ner det, okej?
Nej. Jag älskar dig.
Men Larry var en hjälte. Berätta det för folk.
Larry utplånade honom. Han dödade alla som hört namnet innan de sa det.
Men inte er. Ni är här. Hur kommer det sig att ni överlevde?
-Överlevde? -Ja, hur undgick ni det?
-Jag visste aldrig namnet. -Vad?
Om min man hade sagt det, så hade han dödat mig. Men han behärskade sig.
Den jäveln skrev namnet i sängbordet, och jag läste det!
Och i en opublicerad artikel jag läste! Er man skonade er, men inte mig!
Han finns i mig nu, och i mina kompisar.
-Vill du ha min hjälp? -Ja.
Här. Döda alla du har sagt det till.
Och sen dig själv. Det är enda utvägen.
Det måste finnas ett annat sätt!
Säg det inte. Tänk det inte. Det är en ledtråd!
-Titta. Herregud, han kommer! -Du har väl inte lett honom hit?
Ser ni det inte? Ljuset. Hör ni inte namnet inne i huvudet?
Han får oss att se saker. Höra saker. Det är knep för att göra oss rädda.
Ju räddare vi blir, desto verkligare blir han.
Vi gör honom verklig med vår rädsla. Vi ger honom makt.
Då kommer han närmare och hör när vi tänker på honom.
Men om vi inte är rädda, kanske vi tar hans makt. Då är han ingenting!
Varför listade inte min Larry ut det?
Hjälp mig!
Skjut mig!
Nej, det är inte verkligt!
Det är inte verkligt.
Hjälp mig!
Nu har jag dig!
Försök med nåt annat! Kom igen!
Var är du?
Herregud...
Sasha!
Svara. Sasha!
-Det är Sasha. Lämna ett... -Du ska inte få göra henne illa!
Sasha, jag kommer.
Jag vet att det är svårt, men var inte rädd och tro inget du ser.
Vad...?
Nej, du är inte verklig.
Du är inte verklig!
Jag visste det!
Okej. Knep.
Vill du försöka med knep?
Okej. Jag är redo.
Elliot? John? Var är ni?
Elliot!
Sasha!
Elliot?
Sasha!
Jag är här inne.
Herregud!
-Du ser för jävlig ut. -Jösses...
Där är du ju.
Elliot, tack och lov! Du är tillbaka.
Jag är inte...
Herregud!
Vad är det?
-Vad gör du, Elliot? -Fy fan!
-Försvinn! -Allt kommer att ordna sig.
-Jag mår bättre. -Försvinn!
Elliot, det är jag!
-Vad i helvete? -Jag förstår inte. Vad gör du?
-Hjälp! -Kom igen, Elliot.
Jag är här, John.
Snälla Elliot!
-Jag förstår inte. Snälla du... -Nej!
Kom.
Snälla du!
Sluta, Elliot! Kan du bara sluta!
Låt bli mig! Låt bli mig!
Hallå!
Sasha! John! Det är inte verkligt. Hör på mig!
Sasha! John! Det är inte verkligt.
Gode Gud, nej!
Elliot! Skjut!
Varsågod, döda mig. Du vinner.
Nej! Låt dem vara!
Kom igen, det är svinkallt! Är det nån hemma?
Alice är med för att muntra upp dig.
-Elliot! -Nej!
Är det nån hemma? Vi vet att ni är där!
-Jag hör nåt. -Hallå? -Öppna, vi fryser till isglassar.
-Försvinn! -Elliot?
-Försvinn! -Nej, vi går ingenstans.
-Öppna dörren! -Ta henne härifrån! Ni måste gå!
-Öppna, annars ringer jag polisen! -Gör det!
Vänta i bilen.
-Nej, jag är kissnödig! -Gå till bilen.
-Öppna dörren nu. -Gå!
-Elliot! -Bye Bye...
-Nej! -Vad fan är det som pågår?
-Ta henne härifrån! -Farbror Elliot!
Hör på mig. Du måste gå till bilen.
-Nej, jag måste kissa! -Kissa där jag kan se dig, och sno på.
-Utomhus?! -Ingen annan ser dig. Gå nu!
Elliot, vad pågår där inne?
-Tänk det inte. Säg det inte. -Vad är det du säger?
-Jag måste göra det här! -Låt mig hjälpa dig.
Du kan inte. Men jag kan hjälpa dig, om du går. Du får inte smittas!
-Bye... Säg det inte! Tänk det inte! -Säg inte vad då?
Vad var det där?
Bye Bye...
Vadå Bye Bye? Vad är det du säger?
Vadå Bye Bye?
Vad ska det betyda?
Jag älskar er så.
Elliot!
Alice? Alice? Alice?
Alice? Var är du, gumman?
Alice!
Gumman?
Alice?
Alice!
Lilla vän, kom hit!
-Jag frös! -Jag vet, men du skrämde mig.
Åh nej, titta!
-Farbror Elliot! -Det är ingen fara.
Elden kan inte skada honom längre.
Grabben körde över en bibliotekarie, mördade hennes barn-
-och sina kompisar, och sköt sig... efter att du lät honom gå?
Ja. Men den här grabben var ingen störd skolskjutare.
Jag pratade med honom. Det är nåt skumt med det här.
Jag ville säga hej då.
Jag vet, gumman. Jag med.
-Han gav mig åtminstone mynten. -Vad pratar du om?
Han la dem där ute så att jag skulle hitta dem.
La dem var då?
I det lilla bordet.
Ute vid soptunnorna.
Låg det nåt annat i bordet?
Nej.
Men det stod nåt skrivet.
Vad stod det?
Pappa! Du vet ju att jag inte kan läsa i mörkret.
Tror du att jag är en ficklampa?
-Den här lever! -Får jag morfin!
Vänta, han försöker säga nåt. -Jag lyssnar.
-Det spelar ingen roll. -Jo.
Ta god tid på dig. Ingen fara, jag är här.
Och jag vill veta.
Var snäll och berätta.
Bye Bye...
Översättning: Jonas Fåhraeus Svensk Medietext