Je tak větrno.
Jsi tady poprvé?
Ano.
Dnes to bude zábava.
Nejhorší, co se může stát je, že bys mohl umřít.
Podáš mi to?
Jistě.
Dodneška mi tam nikdo neomdlel.
Promiňte.
Už jsi na to připravený?
Dejte mi ještě chvilku.
Zrušíme to.
Fouká příliš silný vítr.
Mrzí mě to.
Přetáhnu lešení dovnitř.
Dobře.
THE PIETA IN THE TOILET
Trochu to štípne.
Teď to vyndám.
Nadechněte se a zadržte dech.
Co plánuješ?
Promiňte?
Pracuješ na částečný úvazek?
Ano.
Proč ne na plný úvazek?
Nepřipadá vám, že jsme jako hmyz?
Jako hmyz?
Lozíme po budovách jako brouci a myjeme okna.
Jako brouci.
Jako brouci?
Jo, jako brouci.
Tak se přidej k nám broukům.
Co tamto okno?
Umyju ho příště.
Můžu na chvilku?
Můžeš.
Pořád myješ okna?
Jo.
Maluješ ještě?
Ne, přestal jsem malovat.
Jak to?
Chci se oženit.
Tak jsem vzdal malování.
Kvůli ženění?
Spíš ne.
Mám tu výstavu.
Proč se nestavíš?
Možná.
Na viděnou.
Kdo to je?
Spolužačka ze školy.
Bývalá přítelkyně.
Je hezká.
A milující.
To je ještě lepší.
Já vím.
Co to děláš?
Přestaň s tím.
Neboj. Nechci to nikomu ukazovat.
O to mi nejde.
O co teda?
Pojď ke mně.
Ne.
Hned ke mně pojď.
Maluju.
Chtěl bys malovat po mně?
Nebuď blázen.
To ty jsi blázen.
Nevidím.
Hej...
Tanaka má na své stěrce nápis "zabij". Viděl jsi to?
To opravdu ne.
Další den se podíval na vršek budovy a řekl:
Zbořím tě.
To přesně řekl.
Je pomatený.
Myslí si, že je terorista, ne čistič oken.
Jste cvok, Tanako.
"Výstava Satsuki Ozaki. FASCINUJICÍ DOBY."
Je tu Ozaki?
Momentálně tady není.
Vrátí se?
No, nejsem si jistá.
Dnes už tu nebude.
Dobře. Děkuji.
Díky.
Ahoj. Jsem teď na tvé výstavě.
Nemáš teď vůbec čas?
Dobře, to je na nic.
Budeš mít čas v úterý?
"Nemocnice Západní Osawa."
Hiroshi, proč předstírám, že jsem tvá sestra?
Bylo mi řečeno, že mám přivést člena rodiny.
Líbila se ti moje výstava?
Byla dobrá.
To je vše?
Co? To nestačí?
Jo, ale...
Víš, vyhrála jsem cenu muzea Okura.
Pamatuješ, jak jsi ji chtěl?
Jistě. Blahopřeji.
Hej!
Co je?
Co se stalo?
Nelíbí se ti mé obrazy.
To ne, jsou dobré.
Ty jsi malíř.
Ne, nejsem. Proto myju okna.
Jsi lepší než já.
Ale někteří lidé oceňují mé umění.
Možná, že jediný můj talent je vytrvalost.
Hádej co. Mě ani nezajímá umění.
Mám to naopak.
Měj se.
Kreténe!
Roztrhl jsi mi uniformu.
Musím ji mít, dokud neabsolvuji.
Blbče. Hajzle. Kreténe.
Máš telefonní číslo na rodiče?
Z toho je vynech.
Stejně bych jim rád zavolal.
Na co tak zíráš?
Cože?
Kolik stojí uniforma. - 10 tisíc jenů.
Tady máš.
Co to je? - Máš čas?
Pojď se mnou.
To je 1000 jenů.
Teď jsi má sestra.
Cože? Dal jsi mi jen 1000 jenů.
Zbytek dostaneš později.
Dej mi svoje číslo.
Honem.
Pan Hiroshi Sonoda. Doktor vás teď přijme.
Máte pokročilou rakovinu žaludku.
Musíte být hned hospitalizován.
Ale já nemůžu.
Jak to?
Musím mluvit s vašimi rodiči.
To nemůžete.
Proč ne?
Zmlkni.
Bez léčby za 3 měsíce zemřete.
Linitis plastica.
Příznaky jsou anémie, horečka, nechutenství.
Zatím není k dispozici žádná léčba.
Chápeš?
Můžu už jít?
Proč nezemřeme společně?
Umírání vždy porazí žití.
No tak.
Jdi domů.
Nezabijeme se?
Jdi domů.
Tak už jdi.
Jsi zbabělec.
Chceš jít ke mně?
Nemůžu. - Proč ne?
Proč bych měla?
Chci tě namalovat.
Cože? Ty jsi umělec?
Ne, ale jsem docela dobrý.
Chceš mě jen namalovat? - Jo.
Promiň. Možná někdy příště.
Dej mi své telefonní číslo.
Možná někdy příště.
Dobře?
Tady Satomi. Dodělala jsem práci.
Co sakra chceš? Neštvi mě.
Prosím. - Proč bych měla?
Nechci to.
Nech se ode mě políbit.
Proč jste přišli?
Protože...
Jsem v pořádku. Říkal jsem ti to.
Zlato, jíš dobře?
Vrať se domů.
Ještě maluješ?
Ne.
Pak není důvod, abys zůstával v Tokiu.
Ve tvém věku jsem už...
Nikoho nechci otravovat!
Tohle si myslíš?
Hiroshi Sonodo, jdu dovnitř.
Chemoterapie vyžaduje, abyste jedl tři tablety po snídani a po večeři.
Odcházím.
Hele, už nebudeš jíst?
Dáš mi to?
Jo.
Můžu to sníst?
Dávají tu malé porce.
Nikdy se dosyta nenajím.
Můžu dojíst i tohle?
No jasně.
Tady...
Já jsem Yokota.
Já jsem Sonoda.
Jsem tu kvůli rakovině jícnu.
A co ty?
Rakovina žaludku.
Ach, žaludek.
No kruci.
Se žaludkem.
"Kéž bych se dožil dvaceti let."
"Chtěl bych zas normálně žít."
Doktoři.
Ahoj, manažere.
Přivedl jsem nového pacienta.
Můžete se na něj dnes podívat?
Žádný problém. Sedněte si.
Posaď se.
Postarejte se o něj doktoři.
Cítíte se dobře?
Ne. Proto jsem tady.
Dobře, takže spolu porazíme nemoc.
Podáte mi jednu ruku?
Tahle žíla vypadá nejlépe.
Souhlasím. Odebereme vzorek.
Jdeme na to.
Provedeme venipunkturu.
Tohle přivážu sem.
Sevřete ruku v pěst.
Navlhčíme to.
Je to sterilizované.
Jsem nervózní.
Teď se uvolněte.
A zůstaňte tak, dokud...
Počkat! Ještě jsme neskončili...
Jde o vedlejší účinek chemoterapie.
Přesně tak, doktore.
Dostane průjem.
To taky.
Jsi v pořádku?
Prý je to jako ranní kocovina.
Spíš jako porodní bolesti.
Jsi v pořádku?
Pokud je to tak špatné...
Tady, vezmi si to. Nezdráhej se.
Ta tě postaví na nohy. Je má oblíbená, ale nech si ji.
Na shledanou.
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Proč ne?
Byl jsi v nemocnici. - Už je mi dobře. Díky.
Když ses zhroutil, byl jsem v šoku.
Takže uvidíme se později.
Je v tom moc vody. - Promiňte.
Postarám se o východní věž.
Nepřeceňuj se.
Zvládnu to.
Ne, ukaž jí, co je třeba udělat u vstupu.
Dobrá.
Přijdu za vámi. Musím si odskočit na záchod.
Dobře.
Dobré ráno. - Dobré.
Co se stalo?
Vyprskl na mě kohoutek, tak jsem mokrý.
To není dobré, prochladnete.
Můžeš tu být chvíli přesčas?
Co? Proč?
Obvinili nás z povodně na wc ve druhém patře.
Proč viní nás?
Tu toaletu nepoužíváme.
Pane? Můžu s tím pomoci.
To nic, Sonodo. Chci, abys šel domů a odpočinul si.
"Nemocnice."
Kdo tě o to prosil?
Dělám vám laskavost.
Přestaň s tím.
Nebojte se. Bude to lesklé a čisté.
Hned s tím přestaň!
Co je to s tebou?
O co ti jde?
To je moje.
Nepřibližuj se!
Pankáči!
Jste v pořádku?
Ne, proto jsem tady.
Uvědomělý uprchlík.
Znáte pocity, které nastanou, když umíráte?
Ne.
Přesně tak.
Ani já ne.
Máš čas? - Nemám.
Nelži. Nemocní lidé mají spousty volného času.
Pojď se mnou.
Není to daleko.
"Ranní výuka, oběd a léčba."
"Zítra odsud zmizím."
"Má opuchlost splaskla."
Podívej, jak je sexy.
To je slečna Tamako.
Je vážná, ale smyslná.
Představ si, že s tebou mluví...
Proč jsi mě tam vzal?
Kvůli zábavě.
To nebyla zábava.
Co?
Jen to bolelo.
Jak?
Jak to myslíš?
Protože to nebylo správné.
Co? Co nebylo správné?
To je jedno.
Bratře!
To je pro tebe.
A taky si vezmi tohle.
Znáš záchranáře?
Neznám.
Co? Ty ho neznáš?
Pani, jak to?
Můžeš si ho vybarvit.
Ahoj.
Udělal jsem chybu.
Promiň. Omylem jsem ti dal kopii pro Mihoa. Tenhle je tvůj.
Promiň, můžeš mi ho vrátit?
Zamazal jsem ho dortem, na vybarvování se už nehodí.
Tohle byl poslední kus...
Promiň.
A co nějaké pivo?
Měla bych z toho potíže, kdybych si ho dala.
Vypadá to chutně.
Tohle už ne.
Celý den pracuji a doma mě čeká tohle? Uvař něco lepšího.
Přijde Masato domů?
To nemá v plánu.
Doufám, že brzy přijde.
Dej tu starou krávu do vany.
Bratře.
Je ti dnes dobře?
Tady máš.
Napiš tam své přání a bůh ti ho splní.
Na ten obrázek zapomeň.
Neměl jsem ti ho dávat s dortem.
Ahoj.
Kde je civilizace, tam je voda.
Protože voda je nepostradatelná pro zemědělství.
Řeky bývají používány k přepravě velkého množství zboží.
"Dospělák."
Naše těla obsahují v průměru 60% vody.
Takže přístup k vodě je zásadní věc.
Zapište si to. Je to důležité.
Jdu na toaletu.
Co jsi zač? Stalker? Pedofil?
Vím, že pobyt v nemocnici je nudný, ale já nemám čas.
Tady.
Díky.
Ještě?
Za můj čas.
Je to snadné?
Co myslíš?
Být tady.
Ne, není.
Dospělí jsou sobci.
Tohle jíš každý den?
Jo.
To je hnus.
Co je?
Nic.
Sex s nezletilou je nezákonný.
Nemám zájem o děti.
Jdu domů.
Kdo to je?
Moje sestra. - Nelži.
Takhle si otřela rty.
Takže ti dala pusu. Ty se pusinkuješ se sestrou?
Tohle děláš po puse?
Co? Já...
Nedělám, ale holky nejspíš jo.
Měl jsem tam pár chyb.
Ahoj.
Mám čtyři chyby.
Takuto.
Tady.
Paní, super! Kde jsi to vzal?
Nakreslil jsem to.
Týjo! Můžu si to vzít?
Jasně.
Super!
Jsi tak šťastný.
Promiňte, já jsem Takutova matka.
Dobrý den.
Hodně kreslíte?
Ne, už ne.
Chápu.
Podívej se na tohle. Chci vidět i další.
Ó můj bože. - Úžasné.
Velice vám děkuji.
Je to skvělé.
Proč sem chodíme, jen marníme čas.
Měl bych přestat kouřit.
Promiňte. Dáte mi jednu?
Jistě.
Jeho dlouhodobá nepřítomnost akorát zatěžuje společnost.
Není to tím, že se Yokota stydí setkat s kolegy?
Yokota je odolný a nestydatý.
Stejně bude propuštěný.
Fakt?
To jsi nevěděl?
Ne.
Ups...
Vážně?
Slyšel jsem to.
Chceš některý z nich?
Přinesli mi je kolegové z práce.
Ne, díky.
Myslím, že je mi lépe a budu se moci vrátit do práce.
Beze mě jim to moc nejde.
Myslím, že bych si jednu dal.
Nechci! Nechci se koupat!
Prosím, babičko!
Někdo mi ukradne oblečení!
Vše je v pořádku.
Jsi doma se svou rodinou.
My ti ho neukradneme.
Není to v pořádku!
Jsem překonána.
Nesahej... - Máš je tak velké!
Chci tvoje prsa.
Není divu, že máš přítele.
Líbali jste se?
Jasně že jo. - Ty se vytahuješ.
Chci staršího kluka. - Já taky.
Ty nemůžeš.
Ty budeš navždy třešinka.
Co škola?
Nesnáším ji.
Takže jsi navštívila někoho, kdo je na tom hůř?
Jasně. Abych se sama cítila lépe.
Postav se.
Jak líbáš někoho menšího?
Cože?
Sklání se kluk dolů?
Možná...
Předvedeš mi to?
Ne!
Stydíš se?
Je to hloupost.
Pojď se mnou.
Které se ti líbí?
Co?
Tyhle ty.
Promiňte! Můžu dostat tyhle?
Co teď?
To je tajemství.
Hiroshi!
Představím tě.
Co se děje?
Jak se máš?
Dobře.
Kamarád z vysoké školy.
Rád vás poznávám.
Sakai je spisovatel.
Má výstava se konala na jeho doporučení.
Tak to není. Konala se díky tvému talentu.
No jasně.
Slyšel jsem, že jste dobrý malíř.
Ukažte mi svou práci. Třeba bych vám mohl pomoci.
Ne, to je dobrý.
Chápu.
Nesnáším malíře jako vy.
Malujete si jen pro sebe. Ne, pro ostatní.
Na světě není místo pro takové jako vy.
Jdeme.
Promiňte!
Vaše oblékání...
Je záměrně tak nevkusné?
Považujete nevkusné za dobré?
Přines mi je sem.
Ještě jedny.
Pojď sem taky!
Jsem příliš unavený.
Jsi nudný.
Proto se ti ten hnusák posmíval.
Podívej se na tohle.
Chceš se podívat?
Potop se a uvidíš moje kalhotky.
Vidíš?
No tak!
Zvrhlíku. Nepřibližuj se.
Zítra mě propustí.
Bylo to krátké, ale rád jsem tě poznal.
Co budeš dělat?
Vrátím se do práce.
Jinak se práce neudělá.
Myslíš si, že by se Zemi stýskalo po lidech?
Nejsme potřební.
Nesloužíme žádným účelům.
Nejsme součástí potravinového řetězce.
Tak proč žiješ, Yokoto?
Protože nechci umřít.
Jste v pořádku?
Děkuji pěkně. - Postavíte se?
Pomalu.
Promiňte, že jsem vás sem přivedla.
Takuto trval na tom, abych vás přivedla.
To je v pořádku. Nemám nic na práci.
Víte, co to je?
To je pieta, ne? Učil jsem se o ní ve škole.
Jak může matka
vypadat tak klidně s jejím mrtvým synem.
Takutovi předvídali půl roku života.
Ale jeho vůle ho drží při životě už rok.
Brzy bude mít velkou operaci.
Pokud dopadne dobře, vrátí se brzy domů.
Jeho nemoc mě přiměla k hodně přemýšlení.
Přemýšlela jsem proč můj syn musí tolik trpět.
A dospěla jsem k tomuto.
Je lepší vážit si každé chvíle, kterou má.
Proto procházíme tímto.
Co to je?
Nemůžeme trénovat.
Hej, počkej!
Můžu se zeptat, proč už nemalujete?
Někdo tu nepříjemně zvoní.
To je...
Hej! Zastav kolo!
Co to dělají?
Jsou to blázni.
To jsou.
Takuto.
Copak?
Taky budu mít operaci.
Jsme na tom stejně.
Porazíme naši nemoc.
Výborně.
Kde je Takuto?
Propustili ho z nemocnice.
Takže, jak se cítíte?
Cítím se dobře.
Ano. To je dobře.
Mám výsledky. Stavte se za mnou v kanceláři.
Dobře.
Dobrý den.
Později.
Dobrý den.
Prosím.
Jsem rád, že ho propustili.
Kdo vám to řekl?
Řekli mi to jeho kamarádi.
To řekli?
Jak se má Takuto?
Takuto...
Zemřel.
Když umřou dětští pacienti, dětem to neříkají.
Řekli jim, že byl propuštěn.
No...
Můžete namalovat portrét Takuta?
Jakkoliv chcete.
Čistě proto, že Takuto byl tak rád s vámi.
Prosím.
Ale...
Jakkoliv, dobře?
Omlouvám se.
Umím jen kresby k vybarvování.
Chápu.
Promiňte, že jsem naléhala.
Vážím si toho, co jste pro nás udělal.
Povězte...
Jak mám dál pokračovat?
Pojďme ven.
Teď budu mít večeři.
Proč nezajdeme sníst něco dobrého mimo nemocnici?
Nemohu moc jíst.
Nejdřív já, pak jídlo. No tak, tady je moje kolo.
Co?
Vezmi mě ven. - Ne.
Prosím.
Uvnitř je kavárna.
Tam ne.
Nebuď jako dítě. - Tam já nechci!
Promiň, jdu zpátky.
Je to malé, jednoduché přání.
Nemůžeš být na chvíli jako dítě?
Vše jen proto, že jsi nemocný. To není fér.
Co není fér? - Všechno.
Tak proč neonemocníš? - Kéž bych mohla.
Co to sakra?
Jsi zkažená. - Ty jsi zkažený!
Spousta lidí trpí víc než ty!
Vím jen, že je to pro mě těžké!
Pro mě je to taky těžké!
Umři.
Na místě umři.
Ty umři! - Ne ty umři!
Ty tam.
Takhle podlahu nemyj.
Cože?
Vypadáš, jakoby tě nudil život.
Rakovina se rozšířila k pobřišnici.
Nabízím vám toto.
Můžete si sám zvolit, co vám vyhovuje.
Můžete podstoupit chemoterapii,
která na vás bude mít fyzické vedlejší účinky.
Pokud se tomuto nepohodlí chcete vyhnout,
můžete zůstat mimo léčbu
a zůstat doma nebo v hospici, bez vedlejších účinků.
V tom případě se bude rakovina dál rozšiřovat.
Proč je na té zdi obrázek motýla?
Tvůj otec ho dal zarámovat, když jsi byl v nemocnici.
Jak se cítíš, zlato?
Dobře, mami.
Co tohle znamená?
Víte...
Chystám se zajít za zdejším doktorem.
Brzy se zase zašpiní. Nech je tak.
Kolik ti je, synu?
28.
28...
Máš pravdu.
Schoval sis své obrazy?
Ano, mám je v Tokiu.
Mohl bych si nějaký z nich koupit?
Můžeš je mít zdarma.
Chci je koupit.
Ne.
No tak! - Nedělej to, tati.
Vždy jsem byl na tvé straně,
ale nedokázal jsem to dát najevo.
Co chceš? Nemám čas.
Omlouvám se.
Za co?
Chtěl jsem se rozloučit.
Co tím myslíš?
Přesunuju se zpět domů.
Napořád?
No?
Umíráš?
Sbohem.
Hej!
Máš čas?
Mám čas, dokud žiju.
Nech toho.
Nedávno...
Rozběhla jsem jako blázen.
Myslela jsem si, že umřu, když nebudu utíkat jako blázen.
Špatně se mi dýchalo a bolelo to, ale...
Neumřela jsem.
Lidé neumírají tak snadno.
Už jdeš?
Zapomněl jsem na léky.
Zapomeň na ty pitomé léky!
Potřebuji je... - Stejně umřeš!
Umřeš, i když si je vezmeš!
Tak co na tom záleží?
No?
Nezáleží na tom!
Neumíš se rozhodnout mezi životem a smrtí!
Co ty o tom víš?
Já už o tom něco vím.
Já vím, že...
Je to pokořující a bolestivé.
Je to ponižující.
Vím o tom víc než dítě jako ty!
Ta byla moje první.
Ať nepřijde nazmar.
Slib mi to!
Nesmíš umřít.
Vyber si život, jako já!
Jeď rychleji.
Je mi špatně.
Ale jsi chlap.
Hele...
Jak zařídit, abys mohl žít déle?
Strávím zbytek života v mém bydlišti.
Myslíte tím u rodičů?
Ne, v mém bytě v Tokiu.
Sám?
Ano.
Tak dobrá.
Rozumím tomu.
Bradu kousek níž.
Natočte se takhle a dívejte se na mě.
Dobře, teď obráceně.
Dejte ruce takhle.
Takhle.
A otočte hlavu.
Ahoj.
Znovu ve vězení.
Něco na ten způsob.
Taky jsem se vrátil.
Vsadím se, že teď nemáš co na práci.
Co to je?
Co je špatně?
Podáš mi židli?
Přímo sem.
Renovuješ?
A taky stoličku.
Teď barvy a nádobu.
Barvu... Tuhle?
Obě dvě.
A nádobu?
Děkuji ti.
Dobře, pověz mi, co děláš?
Maluju.
Cože?
Na záchodě?
Je to místo
očisty a blaženosti.
Co to je? Hádanka?
Páni, myslíš to vážně.
Jsou to ty správné?
Ano.
Zbytek peněz máš v pytlíku.
Dám ho sem. - Díky.
Je to skvělé.
Ve foťáku to vypadá
jako vesmírný prostor.
Je to jako zábavný dům, nebo kosmická stanice.
Takže fotíš i muže?
No...
Ty jsi první muž.
Jaká čest.
Pěkný zadek.
Taky mě natoč.
Co?
Ne. - Chci být na videu.
Mám taky pěkný zadek.
No tak.
Otočíš se?
Je to zapnuté?
Ukaž svůj zadek.
Chystám se, dobře?
Nikoho tím netrap.
A zbytek?
Vlastně to není špatné.
Zaber ho blíž.
Blíž.
Co se týká mě...
Po desetiletí jsem tvrdě dřel jako obchodní zástupce.
Pak jsem dostal rakovinu.
Jednou jsem se zotavil a vrátil se.
A teď dostanu radioterapii od pondělka do pátku.
Podstoupím tak dva měsíce, abych mohl být na měsíc propuštěný.
Pak se vrátím na další dva měsíce.
Pak zase měsíc pryč z nemocnice a tak pořád dokola.
Svět
se nikomu nikdy nepodřizuje.
Drží se pořád mimo dosah.
Takže je velmi krutý.
Velmi krutý.
Víš o tom?
Jenom my se měníme.
Není žádné místo,
kde by mi svět padl k nohám.
Zvládnul jsi to.
Která nemocnice ho přijala?
To můžeme říct jen příbuzným.
Jak ho mohu najít?
Je mi líto, ale musíme chránit soukromí pacientů.
Musím ho hned vidět.
Hned mi to řekněte!
Je mi líto, jde o nařízení nemocnice.
Koho to zajímá?
Promiňte. - Honem. No ták!
Je mi to líto.
Zdravím.
Vy jste sestra Sonody, že ano?
Kdo jste?
Upřímnou soustrast.
Váš bratr byl ke mně laskavý.
On byl...
Opravdu...
Jaká škoda.
Tohle nesnesu.
Tohle vážně nesnesu.
K čemu je to dobré. Když on tu už není?
Namaloval to a zemřel, jako by mu to bylo jedno!
Jako by mu to bylo jedno...
Zadrž...
Co mám udělat, abych umřela?
To nevím.
Promiň.
Nedívej se!
Přestaň! - Nestyď se.
Jsou to jen kalhotky. Nemusíš se stydět.
Máš pěkný zadek.
Ne, netoč ho...
Řekl bych... - Mě z toho vynech.
Že to chce nahý zadek.
Vypni to.
Yokoto.
Ano? Co je?
Víš...
Můžu to vyslovit.
Co?
Teď vím, že jsem naživu.
Z anglických titulků přeložil Tuax. (tuax@centrum.cz)