www.HoundDawgs.org
45 VUOTTA
Tänne, Max.
Huomenta, rouva Mercer! - Chris.
Oletpa ajoissa. - Kaksoset herättivät heti aamutuimaan.
Unohdin täysin. Onnea! - Kiitos.
Kuinka jakselette? - Ei se helppoa ole.
Olen varma, että pärjäät.
Odotatte varmaan jo lauantaita?
Älä muistuta. Olisi hirveästi tekemistä. - Onnea matkaan.
Kiitos. Olen ikionnellinen puolestanne.
Kiitos, rouva Mercer. - Sano Kateksi.
Emme ole enää koulussa. - Selvä.
Miten olisi se Plattersin kappale? - Mikä?
Plattersin kappale. - Mitä varten?
Ensimmäistä tanssia. Vai onko häälaulumme hölmö valinta?
Ei. Olen aina pitänyt siitä.
Tiedän.
Mikä tuo on? - Kirje.
Niin, mutta keneltä?
Se on saksaksi. - Niin.
Mitä siinä lukee?
Muistan verbit huonommin kuin substantiivit...
...mutta hänet on kai löydetty.
Kenet? - Tai ainakin hänen ruumiinsa.
Herraisä, kenen? Geoff?
He ovat löytäneet Katyan.
Tiedäthän kenestä puhun? - Tietysti.
Koska muistan kertoneeni.
Muistan toki, vaikka siitä on aikaa.
Tiedän että olen kertonut Katyasta.
Hän on ollut siellä yli 50 vuotta.
Aivan kuin pakastimessa.
Nyt hänet on löydetty.
Aivan kuten se Tollundin mies Ruotsissa.
Tanskassa.
Se kuuli yläkoulun opetussuunnitelmaan vuosien ajan.
Keitän lisää teetä.
Tarvitsen sanakirjan.
En tiedä, mistä etsiä.
Katso muovilaatikoista.
Täällä on vain tee -se -itse -kirjoja.
Siinähän se on.
Kiitos.
Lumi on sulanut kokonaan.
Jäljellä on vain jäätä.
Siksi hänet löydettiin.
Mitä tarkoitat? - Hän on yhä siellä.
Jään sisällä? - Niin. Todella syvällä,
mutta vesi on puhdasta sielläpäin.
Siksi hänet voi nähdä.
Eikö häntä ole saatu ulos? - Ei vielä.
Miksi? - Hän on vuoristojäätikön vankina.
Se ei ole helppoa. Siellä ei kulje teitä.
Mistä he tietävät, että se on Katya?
Olettivat kai löytöpaikan perusteella.
Ehkä myös vaatetuksen. - Vaatetuksen?
Kuten niiden lentäjien tapauksessa...
...Islannissa. He olivat säilyneet täydellisesti.
En muista tuota. - Näin dokumenttielokuvan aiheesta.
Ruumiit säilyivät nopean jäätymisen takia.
Luuletko että on käynyt niin? - En tiedä,
mutta voisin kuvitella niin.
Mahtaako se enää olla mahdollista?
Mutta olisihan se outoa.
Hän näyttäisi samalta kuin vuonna 1962.
Ja minä näytän tältä.
Mitä nyt? - Älä suutu, Kate.
Käyn tupakalla.
Onko kaikki hyvin?
Syö tämä ja ota lääkkeesi.
Kysyivät haluanko lähteä Sveitsiin.
Mitä varten? - Katsomaan ruumista.
Koska? - Pian, olettaisin.
Et kai aio lähteä? - En tiedä.
Sveitsiin asti? - Ei se niin kaukana ole.
Ihan tarpeeksi kaukana. - Etkö pidä ajatuksesta?
En. En näe mitään syytä.
Juhlatkin ovat pian... - En lähtisi heti.
Silti. En halua, että kiipeilet vuorille.
En usko, että se olisi tarpeen.
Et edes pidä kävelyretkistä, ja täällä on sentään tasaista.
Kuten sanoin, se ei liene tarpeen.
Silti.
Etkö mene asioille? - Ei sillä ole kiire.
Mene vain. Järkytyin hieman, mutta pärjään kyllä.
Oletko varma? - Täysin varma.
Näyttää erilaiselta tyhjänä.
Pöydät on yleensä aseteltu tähän.
Hääparin pöytä tulee tuonne.
Kiitos, emme halua erillistä pöytää. - Niinkö?
Sehän on kaunis perinne. Te kaksi huomion keskipisteenä.
Emme yritä luoda häitämme uudestaan.
Valinta on tietysti teidän.
Sijainniltaan paikka on silti erinomainen.
Tämä on 40. vuosipäivänne, eikö? - 45:s.
Erikoinen valinta juhlavuodeksi.
Mieheni sairastui, joten peruimme 40 -vuotisjuhlan.
Tehdään tästä juhlasta siis erityinen.
Tämä todella on erinomainen pitopaikka.
Sillä on rikas historia. Kuten hyvällä avioliitolla.
Tiesittekö, että Trafalgarin tanssiaiset pidettiin täällä?
Avustajanne kertoi. - Vuosi oli 1805.
Voitteko kuvitella sitä pukuloistoa?
Kaikki juhlistamassa suurta saavutustamme.
Eikö Nelson kuollut?
Niin, toki...
Mutta voitimme sodan.
Olimme voitokkaita.
Meillä oli oma pöytä häissämme, mutta emme pitäneet siitä.
Mieheni mielestä se oli porvarillista.
Vilkaistaanko kanapeelistaa? - Toki.
Palaan pian.
Ei kiirettä.
Soitit Geoffille ja Katelle. Jätä viesti vastaajaan.
Et ole kuunnellut tätä aikoihin.
Miten voit? - Ihan hyvin.
Mitä sormellesi on käynyt?
Sain haavan huoltaessani vessaa.
Saitko sen kuntoon? - Uimuriventtiili pitäisi uusia.
Yritin soittaa. - Jätitkö viestin?
Halusin varmistaa, että kaikki on hyvin.
Mitä luet? - Kierkegaardia.
Taasko taistelet sen kanssa?
Omistat kirjasta kolme painosta,
etkä ole päässyt toista lukua pidemmälle.
On ollut outo päivä. - Tosiaankin.
Pysyttelin vain kotosalla...
...ja kamppailin uimuriventtiilin kanssa.
Mutta käyn tosiaan harvoin kävelyllä.
Oli kaunis päivä, joten tein niin.
Minne kävelit? - Kylälle vain.
Ostamaan tupakkaa?
Hajuaistini on yhä ennallaan.
En halua, että alamme taas polttaa.
En ala. Lupaan sen.
Jatka. - Olin kylällä...
En tiedä, mitä tapahtui,
mutta se kulttuurikeskuksen rasisti...
Sandra Wilkins. - Niin.
Hän tuli luokseni
ja kyseli, onko kaikki hyvin.
Kun sanoin, että on, hän ei uskonut.
En tehnyt yhtään mitään.
Istuskelin ankkalammikon penkillä
haukkaamassa raitista ilmaa.
Noin. - Mitään muuta en tehnyt.
Uskon kyllä.
Älä välitä siitä kamalasta naisesta.
Onko ruuassa jotain vikaa? - Ei toki.
Maistuuko vielä tilkka? - Kiitos.
Mitä nyt? - Ei mitään.
Haluan kertoa erään asian. - Selvä.
Olen varmasti jo kertonut tämän, mutta siitä on aikaa,
eli voin olla väärässäkin.
Jatka.
Olin hänen lähiomaisensa.
Mitä tarkoitat?
Siis virallisesti. Olen varmasti kertonut.
Kai muistaisin tuollaisen asian.
Miksi? - Mitä tarkoitat?
Miksi olit lähiomainen?
Meidän luultiin olevan naimisissa.
Ketkä luulivat? - Viranomaiset.
Mistä syystä? - Koska väitimme niin.
Ette kuitenkaan olleet? - Emme tietenkään.
Teeskentelimme saadaksemme majapaikan.
Ajat olivat erilaisia.
Onnettomuuden jälkeen...
Ethän valehtele?
Kate. Hänellä oli sormus sormessaan.
Pieni puinen sormus, joka oli tehty tammesta.
Hassua että muistat. - Se ei ollut aito.
Olisit voinut...
Olisit voinut kertoa, Geoff.
Luulin kertoneeni.
Jos en ole kertonut...
Ei tällaisesta voi kertoa noin vain
uudelle, kauniille tyttöystävälleen.
Eipä kai.
Käyn kylvyssä. Huomiselle riittää hommaa.
Onko kaikki varmasti hyvin? - On.
Ei kai menneistä ole syytä suuttua?
Eipä oikeastaan.
Mutta silti...
Helliminen ei kai käy päinsä?
Aivan kuin en olisi edes ollut siellä.
Ymmärrätkö?
Kauanko ehditte olla siellä?
Kuusi tai seitsemän viikkoa, kai.
Karttamme oli aivan pirun epäluotettava.
Se on vieläkin tallessa jossain.
Kiipesimme korkeammalle,
ja päätin, että kannattaisi etsiä joku,
joka auttaisi pääsemään Italian rajalle.
Opas? - Ei varsinaisesti.
Kaveri kuvitteli olevansa Jack Kerouac.
Olet aina vihannut Kerouacia. - Totta.
Ehkä olit kateellinen.
Jack Kerouacilleko? - Oppaalle.
Flirttailiko hän?
He puhuivat yhteistä kieltä.
Itse en osannut kovin hyvin saksaa.
En ymmärtänyt heidän yhteisiä vitsejään.
Et pidä sellaisesta. - En niin.
He kulkivat edellä,
kenties turhankin kaukana.
Tai ehkä itse sallin sen. En tiedä.
Olimme kalliota kiertävällä polulla,
ja jäävirta oli oikealla allamme.
Kaukana alhaalla. Se oli kaunis näky.
Rakastaisit sitä maisemaa.
Varmasti.
He olivat näkymättömissäni.
Toiseksi viimeinen ääni, jonka kuulin,
oli hänen naurunsa.
Ja piru vie, että se ärsytti minua.
Sitten kuulin huudon. Se ei ollut kova huuto.
Ikään kuin ilma olisi paennut keuhkoista.
Sokin takia kai.
Se oli matala kurkkuääni,
toisin kuin hänen pehmeä ja korkea äänensä.
Aivan hirveätä.
Mitä sitten? - Eipä siinä muuta.
Kun saavuin paikalle, hän oli poissa.
Ja Kerouac vain tuijotti kuiluun.
Halkeamaksi kai sitä voisi kutsua.
Kapea railo kalliossa.
Muistatko sen, jonka näimme Skotlannissa?
Muistan. - Sellainen.
Paljon syvempi vain.
Kerouac vain seisoskeli paikallaan.
Hänen kasvonsa olivat lähes keltaiset.
Oliko Katya vaaleavärikkö? - Anteeksi?
Oliko hänellä vaaleat hiukset? - Tummat.
Kuten minulla. Ei tietysti nyt.
Niin. Kuten sinulla.
Miten vanha hän oli?
Minua kaksi vuotta vanhempi,
eli vuonna 1962...
Eli hän oli noin 27. - Aivan.
Äitini kuoli sinä vuonna. - Niinkö?
Se on jotenkin hassua.
Emme tunteneet vielä toisiamme,
mutta koimme molemmat kovia,
emmekä ole koskaan puhuneet asiasta.
Emme niin.
Minua väsyttää.
Sammutanko valon?
Joo.
Minäkin olen väsynyt.
TIISTAI
Tulehan. Max!
Max!
Olet jo hereillä. - Voisin lähteä mukaasi.
Jos ei haittaa. - Ei tietenkään.
Haen uuden uimuriventtiilin.
Hyvä.
Onkohan kirjastokorttini vielä voimassa?
Miksi ei olisi? - Voisin käväistä siellä.
Selailemassa.
Voisimme käydä lounaalla. - Hyvä idea.
Käyn nyt valmistautumassa.
Ilmoita kun olet valmis. - Selvä.
Voisin ensiksi soittaa floristille.
Löytyyköhän kirjastosta kirjoja ilmastonmuutoksesta?
Mistä? - Ilmastonmuutoksesta.
Anteeksi että olen myöhässä.
Löysitkö sen? - Minkä?
Venttiilin. - Se piti tilata erikseen.
Mitä otat? - Meidän pitäisi ajatella ympäristöä.
Mehän kierrätämme. - Niinkö?
Itse ainakin yritän.
Voit vaikka kierrättää koiranruokapurkit.
Jäätiköt sulavat luultua nopeammin.
Vesi ei valu alas. - Kai se jonnekin menee?
Se imeytyy alla olevaan kallioon ja kasaantuu kuten...
Kuten pato. - Se odottaa kunnes...
Hupsis. Varovasti.
Iskee varoittamatta kuin tsunami
ja tuhoaa kaiken tieltään.
Koulut, kirkot, ihmiset kahviloissaan...
Käkikellojaan värkkäävät kellosepät.
Katyakin olisi päätynyt alas viimeistään silloin.
Kiven ja pirstaleiden mukana.
Siinä vaiheessa me olisimme jo kuolleet.
Pistä kirja pois. - Aivan...
Vältteletkö puheluitani? - En toki.
Sally! - Hei, Geoff.
Tämä on suosikkini. - Riittää jo, äiti.
Sally, näytä kuva Charleysta.
Niin ihania.
Ja kuvat ovat tosi kauniita.
Sallysta tulee valokuvaaja. - Olen vain iltakurssilla.
Se voi johtaa johonkin.
Sittenpähän näemme.
Aloitin kolmisen kuukautta sitten.
Ukulelella voi soittaa mitä vain.
Ei vain George Formbya.
Inhoan häntä. Internet on loistava.
Sivustolta justinguitars.com
löytyy ilmaisia oppitunteja...
Nähdään. - Nähdään taas.
Geoff tuskin halusi pubiin.
Sinne tai shoppailemaan kanssamme. - Olisi pitänyt mennä yhdessä.
Tiedät mitä käy, kun hän juo päivällä. - Älä huoli.
Pääseepähän avautumaan. - Mistä?
Sinusta. - Äiti!
No ei sinusta vaan juhlasta.
Mitä tarkoitat?
George oli mahdoton ennen vuosipäiväämme.
Älä välitä hänestä. - Millaisen juhla -asun haluat?
Pitäisikö peruuttaa juhlat?
Ei tietenkään! - Tämä on ollut stressaavaa.
Enkä edes pidä juhlista.
En vietä edes synttäreitäni. - Älä lannistu.
Se siinä outoa onkin.
Muistatko Georgen itse juhlissa?
Miten hän itki? Eikä vain puheiden aikana.
Totta. Hän oli suloinen.
Siksi tämä on tärkeätä. - Puolisoidemme itkettäminen?
Ei, vaan kaikkien miesten.
He itkevät aina ensin. Sallyn häissä,
Charleyn kastajaisissa...
Me tiedämme jo, kuinka tärkeitä nämä tapahtumat ovat.
Geoff ei juuri itke.
Itki varmasti häissänne.
En muista.
Jos se on evoluution seurausta,
että miehet vauhkoavat perinnöstään,
niin me olemme muistuttamassa, mikä oikeasti on tärkeää.
Ennen kuin pettymys koituu heille kohtaloksi.
Huomenta.
Taisin nukahtaa.
Mitä olit mieltä Sallyn kuvista?
Sallyn kuvista. Hän on taitava.
Toki.
Harmi ettei meillä ole enempää kuvia.
Voimme ripustaa niitä.
Mutta meillä ei ole kuvia.
Ei mitään Lenan kuvakollaasin tapaista.
Heillä on lapsia ja lapsenlapsia...
Emme kai halunneet kuvia vain itsestämme.
Se olisi turhamaista. - Sanoit itse,
että kuvien ottaminen vei ilon kaikesta.
Niinkö? - Kyllä vain.
Kuulostaa minulta.
Sinullakinhan oli kamera. - Yashica.
On se vieläkin ullakolla.
Nyt kun olemme vanhoja, se on sääli.
Mistä haluaisit kuvia?
Maxista pentuna.
Tessasta ennen sitä.
Sinusta.
Kun löit naulan käteesi Clitheroessa.
Haluat kuvan siitä? - Tiedät mitä tarkoitan.
Se oli ensimmäinen kotimme. - Niin oli.
Ensimmäinen kotini muutettuani pois vanhempieni luota.
Emme ehkä tajunneet silloin,
mutta ne muistot...
...ovat kullanarvoisia.
Haluaisin kuvan sinusta Leedsin Meccassa.
Tapasimme siellä.
Olit hemmetin upea.
Outoa muistella meitä silloin.
En ollut edes kahtakymmentä. Olit niin komea.
Tupakka suussasi.
Arvaa mitä?
Mitä nyt. - Tule.
Älä viitsi!
En ala tanssahdella olohuoneessamme tähän kellonaikaan.
Yläkautta.
Emme ole enää parikymppisiä.
Mennään yläkertaan.
Alahan tulla.
Toivottavasti muistan, mitä tehdä.
Minä näytän.
Mitä alakertaan kuuluu? - Olen valmis.
Menenkö päälle? - Olen kohta valmis.
Niin taidat olla. Noin.
Avaa silmäsi.
Piru vie...
Taisi lopahtaa.
Ei hätää...
Geoff... Ei hätää.
Kaikki hyvin.
Käydään vain nukkumaan.
Geoff? Mitä sinä puuhaat?
Geoff? - Kaikki hyvin, Kate.
Tule alas. Tämä on naurettavaa.
Mikä sinulla on kädessäsi? - Ei mikään.
Onko hän siinä? - Löysin sen.
Ethän. Lähdit etsimään sitä keskellä yötä.
Anna kun katson. Ole kiltti, Geoff.
Mene nukkumaan, Kate.
Näytä se perhanan kuva!
Se on pelkkä kuva.
Pelkkä helvetin merkityksetön kuva.
Kiitos.
KESKIVIIKKO
Max!
Tänne!
Onko sinulla meikkaaja lauantaiksi?
En ole ajatellut asiaa.
Tuttuni tekee huomaamatonta jälkeä.
Ei ole huolta, että näyttäisit huoralta.
Sallylla on mainio silmäympärysvoide.
Saisit sen varmasti lainaan.
Sano suoraan, jos näytän väsyneeltä.
Näytät väsyneeltä.
Voin ihan hyvin.
Kauhea sää.
Kerroin vain, mitä George sanoi. En halua, että huolestut.
En ole huolissani, mutta väitit, että Geoff oli outo.
Niin George sanoi.
Sanoiko Geoff mitään?
Kuten mitä? - Kysyin sinulta.
Juhlistako? - Ei.
He puhuivat politiikasta.
Eikö muuta? - Hän oli aggressiivinen.
Eiköhän George pidä puolensa.
Hän käyttäytyi kuten ennen. - Eli?
Kuten haukkuessaan minua fasistiksi ystävieni edessä,
koska uskalsin kehua Thatcheria.
En edes äänestänyt häntä.
Ei naurata, Kate. - Ei toki.
Se oli ikävää. Hän teki natsitervehdyksen.
No, oli se aika hauskaa.
Anteeksi. Ei olisi pitänyt ottaa asiaa esille.
Tiedät millainen Geoff on.
Hän suhtautuu asioihin turhan kiihkeästi.
Siksi varmaan rakastuit häneen.
Niin.
Yksi juttu vielä.
Mitä?
Geoff ei halua työpaikan lounaskutsuille.
Mutta sehän on huomenna. - Niinpä.
Ja George on odottanut sitä niin innolla.
Kertoiko hän syytä? - En usko.
Juttelen hänelle. - Ei sinun tarvitse.
Voin minä jutella.
Maistuuko?
Ei? Jätän nämä kuitenkin tähän.
...sen jälkeen kauppiaat käyttivät vesiväyliä.
Vuosien varrella ne levenivät,
jolloin ne muodostuivat nykyisenlaisiksi.
Jos roomalaiset olisivat löytäneet turvetta muualta,
tai kaivuutöitä ei olisi tehty täällä,
näitä kosteikkoja ei olisi.
Onko tuo Geoff?
On.
Mitä hän tekee?
Polttaako hän taas? - Siltä näyttää.
Hänen pitäisi ajaa partansa ennen juhlaa.
Hei, Geoffrey. - Hei, Lena.
Onko puheesi valmis?
Haluan kuulla Katesta ihania asioita lauantaina.
Et kuulemma halua mennä lounaalle.
Mietin vain, että miksi.
En vain halua.
Olet odottanut sitä niin pitkään.
Mikset mene? - Minulla on syyni.
Eli mikä? - Mitä väliä sillä sinulle on?
Se on jo järjestetty. - Mitä sitten?
Et voi noin vain peruuttaa asioita.
Vaikka sinulla olisi hyvä syy.
Ja George pettyy pahasti.
Hän on valmistellut sitä pitkään.
Hän on ystäväsi. - Hyvä on!
Aiot siis mennä? - Niinhän minä sanoin.
Joskus unohdimme Italian kokonaan.
Pysyimme aloillamme.
Olimme piittaamattomia.
Se lienee oikea sana.
Piittaamattomia? - Niin.
Berliiniin pystytettiin muuria,
ja Amerikassa oli Sikojenlahden tilanne.
Mutta vuorilla niitä ei tarvinnut miettiä.
Emme miettineet tulevaisuuttamme.
Toisaalta piittaamattomuus oli mahdotonta.
Jokainen päivä tuntui tarkoitukselliselta.
Piti löytää majapaikka ja ruokaa.
Nekin päivät, kun emme tehneet mitään.
Kun istuskelimme totisina keskellä yötä.
Luulen että...
...se on pahinta raihnaisuudessa.
Sen tarkoituksellisuuden katoaminen.
Muistelin tänään näkemiämme kukkia.
Jonkinlaisia orvokkeja, kai.
Ne kasvoivat lumettomissa paikoissa.
Ilmestyivät vain siihen.
Ne vaikuttivat niin päättäväisiltä.
Jopa rohkeilta.
Sellaisena näen Katyan ja itseni.
Vaeltelemassa.
Kääntämässä selkämme sivistykselle.
Rohkeina? - Tavallaan.
Etkö ajattele samoin? - En oikeastaan.
Miksi?
Mitä te oikeastaan teitte?
Kiipesitte jollekin pirun vuorelle.
Emme tehneet sitä rohkeudesta.
Jahtasit häntä, ja hän nautti siitä.
Et tuntenut häntä.
En niin.
En tuntenut.
Minua väsyttää.
Haluan kysyä vielä jotain. - Mitä?
Jos hän ei olisi kuollut ja olisitte päässeet Italiaan...
...olisitko nainut hänet?
Mutta emme päässeet. Ja hän kuoli.
Mutta jos olisitte päässeet.
Sanoit ettet pidä jossittelusta.
Vastaa kysymykseeni.
Kyllä.
Olisit nainut hänet? - Niin.
Olisimme menneet naimisiin.
En voi puhua hänestä enää.
Väitin voivani, mutta en voi.
TORSTAI
Onko siellä tuttuja?
Uusia kasvoja kaikki.
Nähdään myöhemmin. - Joo.
Odotas.
Yritä pitää hauskaa. - Teen parhaani.
Max, ole hiljaa!
Voi ei...
Haloo.
Kyllä.
Aivan, minun pitikin soittaa.
Laulu? Aivan...
Hetkinen.
The Turtlesin Happy Together.
Buffalo Springfieldin For What It's Worth.
Marvin Gayen Your Precious Love.
Ja Higher and Higher...
En muista esittäjää. Jackie Wilson?
Ei Elton Johnia.
Minulla ei ole tässä listaani...
The Moody Bluesia? Se riittää.
The Plattersin Smoke Gets In Your Eyes.
Kiitos paljon. Näkemiin.
Millaista oli?
Tuntui ikuisuudelta.
Et usko, mitä paikalle on tehty.
Kaikkea on virtaviivaistettu.
Ensimmäinen työpaikkani on lopetettu.
Minä en olisi antanut käydä niin.
Liitot eivät välitä paskan vertaa.
Tai ehkä kukaan ei välitä niistä.
Muut eivät ole vanhentuneet arvokkaasti.
Georgekin mussuttaa ukulelestaan.
Pahinta on, että he olivat kiinnostuneita.
Lenillä on oma kartano Algarvessa.
Muistatko hänet? Kutsuimme häntä Leniniksi.
Nyt hän selittää, kuinka pelaa golfia Algarvessa
pankkiirilapsenlapsensa kanssa.
Pankkiiri... Helvetti soikoon.
PERJANTAI
OTIN BUSSIN KESKUSTAAN. ANTEEKSI.
Kiinnostaisiko The Big Issue?
Olisiko teillä hetki? Haluaisin kertoa kampanjastamme.
En ole kiinnostunut. - Selvä.
Kuinka voin auttaa? - Voinko istua?
Onko teillä tietty kohde mielessänne?
Haluaisin tietää, kävikö mieheni täällä?
Olemme asioineet aiemminkin täällä.
Kyselikö hän Sveitsistä?
Olit pitkään poissa. - Anteeksi.
Kaupungilla oli ruuhkaa,
ja paluubussi oli... Anteeksi.
Kävin matkatoimistossa. - Mitä?
Kävin matkatoimistossa.
Aiotko lähteä Sveitsiin?
En. - Miksi et?
En voi kävellä edes kylälle asti istahtamatta välillä.
Sekö on syysi? - Ei ole, Kate.
Jos menet... - Tässä ei ole kyse Katyasta.
Älä sano sitä nimeä. - Ei ole kyse Katyasta.
Totta kai on.
Mietin mikä haju talossamme leijuu.
Hänen hajuvetensä.
Aivan kuin hän olisi aina ollut läsnä.
Älä viitsi.
Se on tahrannut kaiken.
Päätöksemme lomamatkoista,
lukutottumuksemme, koiravalintamme,
musiikkimakusi... Myös isot jutut.
Erityisesti ne.
Hän ei liity noihin asioihin mitenkään.
Haluaisin kertoa kaikki ajatukseni
ja kaiken, mitä tiedän, mutten voi.
Ymmärrätkö?
Kyllä. Ymmärrän.
Haluan että osallistut huomiseen juhlaan.
Tietysti. - Ja tee se mielelläsi.
Niin teen.
Pahempaa kuin tieto siitä, etten riittänyt sinulle,
on se, että muutkin tietävät asian.
Luuletko todella noin?
En. Uskon että riitin sinulle.
En vain tiedä, uskotko sinä.
Kate...
Tuohan on kamalaa.
Oletko ottanut lääkkeesi? - En.
Minä haen ne.
Sitten syömme ja menemme nukkumaan.
Sitten heräämme...
...ja yritämme aloittaa alusta.
Selvä, Kate. Teen niin.
Pystymme siihen.
Lupaan sen.
LAUANTAI
Huomenta. Keitin teetä.
Ja sain vessan korjattua leikkaamatta sormeani irti.
Onko kello jo paljon?
Teen munakokkelia. Sitten voisimme ulkoiluttaa Maxin.
Kuulostaa hyvältä. - Käyn siis hommiin.
Onhan meillä kananmunia?
Näin täällä kerran puukiipijän.
Kaunis lintu. Joku kertoi,
että ne aloittavat kiipeämisen alhaalta.
Nakkelit taas lentävät latvaan
ja kiipeävät alaspäin. Tänne.
Rakastit lintujen bongausta. - Totta.
Sitä unohtaa asiat, jotka ennen tekivät onnelliseksi.
Paikka, Max.
Löysin sen, Max.
Anteeksi etten ostanut sinulle mitään. - Älä höpsi.
Todella kaunis. - Kiva että pidät siitä.
Aioin ostaa kellon kaiverruksella,
mutten tiennyt, mitä kirjoittaisin.
Pidän siitä, etten tiedä kellonaikaa.
Haluan näyttää jotakin.
Ei mitään yllätyksiä. En pidä niistä.
Katsohan. - Eikö ole hienoa?
Lena, mikä tuo on? - Tulkaa katsomaan.
Vau. Valokuvia.
Mistä sait ne? - Tuttavat auttoivat.
Suurin osa on minun. Katso itseäsi, Kate.
Kate, Tessa pentuna.
Minä lasit päässä pensaita leikkaamassa.
Tuo on Egyptin -matkaltamme.
Olette upeita.
Lena, tämä on ihana.
Ei hullummin fasistilta. - Ei lainkaan.
Odotan puhettasi. - Se on päässäni.
Pulassa ollaan. - Sinä varsinkin.
Pian näet kyyneliä.
Onko tuo Arthur? - Hänhän siinä.
Vuosia sitten.
Hyvät naiset ja herrat.
Hetki, jota olette odottaneet.
Herra Geoffrey Mercer.
Kuuluuko? - Kyllä.
Voi sentään.
Yritän puhua järkeviä.
Haluan kiittää, että saavuitte paikalle.
Jotkut teistä ehkä muistavat,
että ohitusleikkaukseni vei kaiken huomion muutama vuosi sitten.
En ole tottunut pitämään puheita
tällaisissa tilaisuuksissa, mutta...
Yritän parhaani.
Kun vanhenemme,
lakkaamme tekemästä valintoja.
Ainakin suuria. Ehkä niitä on elämässä rajattu määrä,
ja ennen pitkää ne loppuvat.
Tai ehkä aivomme vain...
...rappeutuvat.
Kuten Georgen polvi.
Oli miten oli. Lopputulos on se,
että nuorena tekemämme päätökset
ovat aivan helkkarin tärkeitä.
Kuten päätös, jonka teimme Katen kanssa
45 vuotta sitten tänä päivänä.
Tänä päivänä.
Elämämme ei ole aina ollut idyllistä.
Olemme kohdanneet ala - ja ylämäkiä.
Jokainen meistä ajattelee...
Jokainen toivoo joskus tehneensä toisin.
Ettei olisi tehnyt tiettyjä virheitä,
mutta oli miten oli.
Tahdon sanoa, ja minun täytyy sanoa,
että taivuttelemisesi siihen,
että menit naimisiin kanssani, Kate,
on parasta, mitä olen tehnyt.
Se ei ollut helppoa.
Isäsi tuskin piti minua loistokumppanina.
Minkähän takia?
Mutta kuitenkin, suostuttelemisesi on parasta,
mitä olen tehnyt.
Olen todella pahoillani siitä,
ettet ole tiennyt sitä aina,
koska minun mielestäni...
...kaikessa on lopulta kyse tästä.
Siksi ystävämme ovat täällä tänään.
Kyse on sinusta ja minusta.
Meistä kahdesta, Kate.
Siinä kaikki, mitä halusin sanoa.
Paitsi että... rakastan sinua.
Yli kaiken.
Kiitos kun olet ollut rinnallani
ja sietänyt hölynpölyäni.
Jatkukoon niin vielä pitkään.
Geoffille ja Katelle!
Astuisivatko kyyhkyläiset tanssilattialle?
Niille, jotka eivät tiedä tai olleet vielä syntyneet,
tämä kappale soi myös 45 vuotta sitten.
Herra ja rouva Mercer!
45 VUOTTA
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Suomennos: Samuli Kauppila Saga Vera Oy, Oulu