45 GODINA
Hajde, Maks.
Dobro jutro, gospođo Merser. - Kris, poranio si jutros.
Imam blizance koji me bude u zoru. - Bože, potpuno sam zaboravila.
Čestitam. - Hvala.
Kako oboje izdržavate? - Ima mnogo posla, to je sigurno.
Ne sumnjam. Ali bićeš dobro, uvek si bio sposoban mladić.
Mora da ste uzbuđeni. U subotu je, zar ne? - Ne podsećaj me, ima još toliko posla.
Da, biće u redu. - Srećno. - Hvala.
Stvarno sam presrećna zbog vas dvoje. Hvala, gospođo Merser.
Kejt. Zovi me Kejt. Više nismo u školi. - U redu.
Šta misliš o pesmi od Platters-a? - O čemu? - Pesmi od Platters-a.
Za šta? - Za prvi ples.
Ili misliš da je bezveze da ide ista pesma koja nam je svirala na venčanju?
Ne, pesma je divna. Oduvek mi se sviđala. - Da, znam.
d Pitali su me kako znam d
d da je moja ljubav iskrena... d
Šta je to? - Pismo.
Znam, ali od koga je?
Na nemačkom je. - Da. - Šta piše?
Ne mogu da se setim glagola dobro koliko imenica,
ali mislim da piše da su je pronašli. - Pronašli koga?
Ili bar njen leš. - Bože, čiji? Džef?
Pronašli su Katju.
Znaš o kome govorim, zar ne? - Naravno.
Zato što se jasno sećam da sam ti rekao. - Naravno da se sećam, bilo je davno.
Da, znam da sam ti rekao za moju Katju.
Bila je tamo više od 50 godina. Kao neka stvar u zamrzivaču.
Sada su je pronašli.
Kao onaj Tolundski čovek, u švedskoj močvari.
U danskoj. Bilo je u gradivu godinama. Predavala sam to trećem razredu.
Napraviću još čaja.
Trebaće mi rečnik.
Ne znam gde da tražim. - Proveri u plastičnim kutijama.
Ništa. Ništa osim knjiga za 'uradi sam'.
To je to.
Da. Hvala ti.
Desilo se to da se sneg potpuno otopio, ostao je samo led.
I tako su je pronašli.
Kako to misliš? - Još uvek je tamo.
U ledu. - Da.
Jako duboko, siguran sam, ali voda je veoma bistra tamo.
Mora da jeste, tako su je i videli.
Zašto je nisu izvukli? - Ne još. - Zašto ne?
U glečeru je u švajcarskim planinama, Kejt. Nije lako, tamo gore nema puteva.
Kako znaju da je to ona? Možda to uopšte nije ona.
Pretpostavili su na osnovu mesta na kom su je našli.
Možda na osnovu toga šta je imala na sebi. - Šta je imala na sebi?
Da, da. Oni avijatičari na Islandu,
mislim da je bilo tamo, bili su potpuno očuvani. - Ne sećam se toga.
Da, gledao sam dokumentarac o tome. Izgledali su isto kao i kada su umrli
zbog brzine kojom su se zaledili.
Misliš da se to desilo? - Ne znam, ali može da se zamisli.
Ne verujem da je to moguće, ne posle toliko vremena. - Kako bi to bilo čudno.
Izgledala bi kao što je izgledala 1962.
A ja izgledam ovako.
Šta je bilo? - Nemoj da se ljutiš, Kejt,
idem da popušim cigaretu.
Jesi li dobro? - Jesam.
Pojedi ovo molim te, i popij lekove.
Pitali su me da li želim da dođem u Švajcarsku.
Zašto bi to pitali? - Da vidim telo.
Kada? - Pretpostavljam uskoro.
Ne razmišljaš valjda da ideš? - Ne znam.
Čak u Švajcarsku? - Nije tako daleko, ima letova iz Stanseda.
Da, ali je prilično daleko. - Misliš da ne bih trebao? - Iskreno, ne.
Ne vidim svrhu toga.
A očekuje nas i zabava u subotu. - Nisam mislio da idem odmah.
Ne idem odmah. - Da, ali ipak.
Ne sviđa mi se pomisao da se penješ po planini. - Mislim da se to neće desiti.
Ne sviđa ti se šetnja po poljima a ona su ravna kao palačinke. - Znam.
Kao što rekoh, Kejt, neće doći do toga. - Ali ipak...
Zar ne moraš u grad? - Mogu da pomerim. - Ne, trebala bi da odeš.
Desio se mali šok, ali to je sve. Dobro sam.
Jesi li siguran? - Da, potpuno.
Izgleda drugačije kad je potpuno prazno. - Ovde su obično postavljeni stolovi.
Izdignut sto ide onamo, da svi mogu da vas vide.
Nećemo imati izdignuti sto, ali hvala. - Stvarno?
Izdignut sto je tako divan na ovakvim proslavama, vas dvoje u žiži prostorije.
Ne pokušavamo da ponovimo venčanje, to je samo proslava.
Da, naravno, to je vaš izbor.
Ali reći ću vam da je ovo lokacijski divno mesto za godišnjicu.
Ovo vam je 40., zar ne? - 45.
Neobična godišnjica za proslavu.
Muž mi je bio bolestan pa je 40. bila otkazana, pa smo morali da pomerimo.
Onda moram da se potrudim da ovu učinim naročino specijalnom, je l' tako?
Ovo je stvarno sjajan prostor za takav događaj.
Prepuno istorije, vidite? Kao dobar brak.
Jeste li znali da je Trafalgarski bal bio održan ovde?
Da, vaš pomoćnik mi je rekao. - Bilo je to 1805.
Možete li da zamislite koliko je sjajno bilo?
Svi ti ljudi ovde, obučeni u najbolju odeću, proslavljajući takvo dostignuće.
Zar Nelson nije poginuo? - Ali je bitka bila dobijena.
To mora da je bilo vredno proslave, zar ne?
Imali smo izdignut sto na našem venčanju ali nam se uopšte nije dopao.
Muž je smatrao da je to buržoaska tradicija.
Hoćemo li pogledati listu kanapea? - Da, svakako. Odmah se vraćam.
Bez žurbe.
Dobili ste Džefa i Kejt, molim vas ostavite poruku.
Nisi ovo slušao prilično dugo.
Kako se osećaš? - Dobro sam.
Šta si uradio sa prstom? - Pokušao sam da popravim toalet i posekao sam se.
Jesi li uspeo da ga popraviš? - Mislim da je potreban novi plovak.
Zvala sam te ranije. - Jesi li ostavila poruku?
Ne, samo sam htela da proverim jesi li dobro. - U redu.
Šta čitaš? - Kirkegora.
Gospode, opet pokušavaš to da čitaš?
Imaš tri izdanja te knjige, i mislim da ni u jednom nisi došao dalje od drugog poglavlja.
Da, dan je bio čudan. - Jeste.
Samo sam... ostao kod kuće,
zanimao se sa plovkom.
Ali u pravu si, jedva da više izlazim u šetnje.
Ali dan je bio lep pa sam otišao.
Gde si išao? - Samo do sela.
Da kupiš cigarete?
Nisam izgubila čulo mirisa. Ne želim da počnemo da pušimo ponovo.
Ne, neću, neću. Obećavam.
U redu, nastavi. - Bio sam u selu, i ne znam šta se desilo,
ali ta rasistkinja iz mesne zajednice... - Sandra Vilkins. - Da, ona.
Prišla mi je, tačno ispred mene,
i ispitivala me jesam li dobro.
I kada sam joj rekao da jesam, nije htela da mi poveruje.
Ništa nisam radio. Ništa, samo sam sedeo na klupi pored jezera sa patkama,
gledao svoja posla i uživao u čistom vazduhu.
Gotovo. - Samo sam to radio, stvarno. - Verujem ti.
Ona je grozna žena. Samo je ignoriši.
Je li dobro? - Odlično je, sjajno.
Još malo? - Da, hvala ti.
Šta je? - Ništa.
Ima nešto što hoću da ti kažem. - U redu.
Siguran sam da sam ti to već rekao, ali bilo je davno pa možda i grešim.
U redu, reci. - Bili smo u bračnom srodstvu.
Kako to misliš? - Zvanično.
Bili smo u bračnom srodstvu. Siguran sam da sam ti to već rekao, Kejt.
Mislim da bih upamtila da je moj muž bio u bračnom srodstvu sa drugom ženom.
Zašto? - Šta zašto? - Zašto si bio u bračnom srodstvu s njom?
Zato što su mislili da smo u braku. - Ko? - Vlasti, ljudi.
Zašto bi to pomislili? - Rekli smo im da jesmo.
Ali niste bili. - Ne, ne, ne. Nikako, ne.
Morali smo da se pretvaramo kako bi nam ljudi dozvolili da budemo kod njih,
Bilo je drugačije u to vreme, Kejt, a onda posle nesreće...
Ne lažeš me? - Ne, Kejt, nosila je prsten.
Bio je to mali drveni prsten, nalik na prsten za zavesu, od hrastovine.
Čudno kako se toga sećaš. - Nije bio pravi.
U redu, mogao si... Mogao si da mi kažeš, Džefe.
Mislio sam da jesam.
Ako nisam to je zato što
to nije stvar koju govoriš
svojoj prelepoj novoj devojci. Zar ne?
Pretpostavljam da nije.
Otići ću gore da se okupam, imam dosta stvari da obavim sutra.
Jesi li sigurna da si dobro? - Jesam, jesam. Stvarno jesam.
Ne mogu da se ljutim zbog nečega što se desilo pre nas, zar ne. - Ne baš.
Ipak...
Pretpostavljam da maženje ne dolazi u obzir.
Čak se ni ne osećam kao da sam ja bio tamo.
Znaš na šta mislim? - Koliko dugo ste bili gore?
Pretpostavljam, šest, sedam nedelja. Činilo se znatno duže.
Imali smo mapu kao osnovu. Bila je tako prokleto nepouzdana.
Juš uvek je imam negde.
Išli smo sve više u planine
pa sam odlučio da bi bilo najbolje nađemo nekog
da nam pomogne da dođemo do italijanske granice.
Vodič? - Nije bio vodič, nego neki crnpurast mali gad koji je mislio da je Džek Keruak.
Uvek si mrzeo Keruaka. - Jesam.
Možda si bio ljubomoran. - Na Džeka Keruaka? - Na vodiča.
Da li je flertovao sa njim? - Pa, poznavali su jezik.
Moj nemački nije bio sjajan, sa tim mojim akcentom.
Mnogo su se smejali. Stalno je pričao neke šale koje nisam razumeo.
Bože, to ti se sigurno nije svidelo. - Nije.
Hodali su napred, možda čak i više nego što su trebali,
ili sam ih možda ja pustio. Ne znam.
Bili smo na stazi, oko nekog kamena,
a glečer nam je bio sa desne strane, ispod nas.
Daleko dole. Bio je prelep.
Svideo bi se taj pejzaž, Kejt, stvarno bi. - Sigurna sam da bi.
Izašli su mi iz vida, iza ugla,
i poslednji zvuk koji sam čuo pre toga je bio njen smeh.
I Bože, kako me je nervirao.
Ali onda se čuo vrisak.
Nije čak bio ni glasan vrisak.
Više nego napuštanje vazduha iz njenih pluća, pretpostavljam od šoka.
Bio je nizak i grlen,
ne kao njen glas, koji je bio mek, više frekvencije.
Bože, to je prosto užasno.
Šta je onda bilo? - Ustvari to je bilo to.
Kada sam došao tamo nije je bilo.
A Keruak je gledao dole u tu rupu.
Pukotina. Da, pukotina, tako se može nazvati, kao uska, uska pukotina u kamenu.
Sećaš li se one pukotine u Škotskoj?
Sećam se. - Bila je baš takva. Samo mnogo dublja.
A Keruak je samo stajao tamo.
Njegovo lice, nekim čudom, je skoro bilo žuto.
Je li bila plavuša? - Molim? - Je li imala plavu kosu?
Ne, ne, imala je tamnu kosu. - Dakle, kao moju? - Da.
Ne mislim sada.
Da, kao tvoju.
Koliko je imala godina?
Bila je dve godine starija od mene, a to je bilo 1962.
Znači imala je oko 27 godina. - Da.
Moja mama je umrla te godine. - Stvarno? - Da.
Ne znam zašto je to čudno, ali jeste. - Čudno?
Tada se ti i ja nismo poznavali, ali smo oboje prolazili kroz nešto neprijatno,
a nikada o tome nismo razgovarali, za sve ove godine koliko se poznajemo.
Nikada. - Ne, nismo nikada.
Umoran sam.
Da ugasim svetlo? - Da.
I ja sam prilično umorna.
UTORAK
Hajde!
Maks!
Maks! Tako je dečko, hajde.
Hajde! Dobar dečko!
Uranio si. - Da, mislio sam da odem sa tobom do grada, ako ti ne smeta.
Naravno da ne. - Hoću da odem u 'Rogove', da kupim plovak.
Dobro.
Misliš da mi članska karta za biblioteku još uvek važi, Kejt?
Ne vidim što ne bi. - Možda svratim ako bude vremena.
Da malo pregledam. - Mogli bismo i na ručak. - Da, odlično.
Odoh ja da obavim ono što imam, a ti me vikni kada budeš spremna.
U redu. Za oko sat vremena. Moram da pozovem cvećaru i još neke stvari.
Misliš li da u biblioteci ima nešto o klimatskim promenama?
O čemu? - Klimatskim promenama.
Izvini što kasnim. - U redu je.
Jesi li ga nabavio? - Šta to? - Plovak.
Moraju da ga naruče, uzeću ga za nekoliko dana.
Šta hoćeš da jedeš. - Moramo više da pazimo na okolinu.
Pa mi recikliramo. - Stvarno.
Da, bar pokušavam. - Tako i treba.
Slobodno možeš da očistiš za psom i baciš u predviđenu korpu.
Ovi glečeri se tope mnogo brže nego što ljudi zamišljaju.
A voda ne ide dole. - Mora negde da ide.
Ne, sakuplja se u kamen ispod, i samo se sve više nagomilava.
Kao... - Kao brana. - Kao brana, da. I čeka, čeka, čeka...
Bez upozorenja. Kao cunami, briše sve na svom putu.
Škole, crkve, ljude u kafićima koji piju kafu,
starce u radnjama koji popravljaju satove sa kukavicom.
I da je nisu našli i ona bi se spustila dole, sa svim kamenjem i krhotinama.
Mi bismo već dugo bili mrtvi do tada.
Skloni knjigu. - A, da.
Izbegavaš moje pozive, Kejt? - Ne.
Zdravo. - Zdravo. - Sali! - Zdravo Džef.
Ova mi je omiljena. - U redu mama, mislim da je bilo dosta, postaje dosadno.
Ponosna sam na svog unuka. - Sali, hoću da vidim Čarlija.
Stvarno su divni. A fotografije su predivne.
Zar ne? - Sali će biti fotograf.
Neću, samo idem na večernji kurs, nije ništa veliko.
Ali možda te odvede ka nečemu. - A možda i ne.
Videćemo, zar ne? Ali treba da se skoncentrišeš na to.
Uzeo sam ga pre oko tri meseca. Jako je dobar za učenje, možeš da sviraš sve
na ukuleleu. Nije samo Džordž Formbi, što je dobro, jer znaš da sam ga uvek mrzeo.
Internet je potpuno genijalan. Ako odeš na stranicu justinguitars.com,
tip te uči kako da sviraš gitaru, a potpuno je besplatno.
Počeo je da predaje i ukulele.
Vidimo se kasnije, lepo se provedite. - U redu, vidimo se.
Mislim da Džef nije želeo da ide u bar. - Ili to ili da je pošao u kupovinu s nama.
Mogli smo svi u bar. Znaš kakav je kad pije. - Biće on u redu.
Bar ima mogućnost da se izluftira. - Od čega? Od tebe.
Mama! - Ne od tebe konkretno, već od proslave.
Kako misliš, da se izluftira od proslave? - Kad pomislim kakav je Džordž bio pred
pre naše 40. Ovoliko mi je falilo da se razvedem. - Ignoriši je.
Šta ćemo sa tvojom haljinom? Šta bi želela?
Znači, ne bi trebala da imam proslavu? - Naravno da bi.
Mnogo je pritiska na oboje, a ja svakako uglavnom mrzim proslave.
Ja čak nikad ne slavim ni svoj rođendan. - Ne, ne, ne, moraš!
To je ono čudno. Džordž je bio grozan, ali sećaš li ga se na samoj proslavi?
Koliko je plakao. I ne samo tokom govora.
Da, bio je vrlo drag.
Zato su ove stvari važne. - Da nam muževi plaču?
Ne samo muževi, svi muškarci.
Oni se uvek prvi slome. Salino venčanje, Čarlijevo krštenje.
Mi se kontrolišemo zato što već znamo koliko su ove stvari važne.
Džef nije plačljiv tip. - Kladim se da je plakao na vašem venčanju.
Ne sećam se. - Mislim da oni vide svet drugačije od nas.
Ako je neka evoluciona potreba
koja traži od muškaraca da budu opsednuti svojim čituljama i svojim nasleđem,
onda je možda na nama da ih protresemo da shvate šta je stvarno važno
pre nego što se ubiju razočarenjem.
Dobro jutro. - Zadremao sam.
Šta misliš o Salinim fotografijama? Salinim fotografijama.
Mislim da ima vrlo oštro oko. - Da, svakako. Da.
Ponekad mislim da je šteta što nemamo više fotografija u kući.
Možemo da stavimo neke. - Ali nemamo ih.
Ne kao što Lena radi sa svojom izložbom na zidu.
Verovatno je to zato što imaju decu i unuke...
Verovatno nismo videli svrhu u fotografisanju samo nas dvoje.
Bilo bi pomalo tašto. - Govorila si da neko ko stalno fotografiše
sprečava svakoga da se zabavlja. - Jesam li? - Jesi.
Zvuči kao nešto što bih rekla.
Ti si imao kameru. - Da, Yashica. - Yashica.
Još uvek je imam, u potkrovlju je.
Sada kad smo ostarili... šteta je.
Slike čega bi želela?
Maksa kada je bio štene.
Tesa pre njega.
Tebe kada si ukrašavao Kliterou pa si zakucao ekser u šaku.
Želiš fotografiju toga? - Ma znaš na šta mislim.
To je bila naša prva kuća. - Jeste.
Moj prvi dom otkad sam otišla od kuće, od roditelja, od oca.
Verovatno u to vreme nismo shvatili, ali te uspomene...
važne su, zar ne?
Ja bih hteo fotografiju tebe kod Lids Meke. - Tamo smo se upoznali.
Bila si prelepa. - Čudno je kad razmišljamo o nama u tom periodu.
Ja nisam imala ni 20, a ti si bio tako naočit, sa cigaretom u ustima...
Znaš šta?
Šta radiš? - Hajde? - Možemo da pomerimo... - Ma beži!
Hajde! - Neću da skakućem s tobom po sobi u ovo doba noći!
d Mesec je bio žut
d i lišće je padalo. d
d Stajao sam na ćošku d
d kada sam čuo da moj buldog laje. d
d Lajao je na dva čoveka koja su se kockala u mraku. d
d Bili su to Stager Li i Bili d - Preko glave!
d Dva čoveka koja su se kockala do kasno d
d Stage Li je bacio sedmicu d
d Bili se kunuo da je povukao osmicu. d
d Stager Li je rekao Biliju d
d Ne mogu da te pustim tako... d.
Nemamo više 20 godina. - Ne.
Hajdemo gore.
Hajde dođi.
Nadam se da se sećam šta treba da radim.
Pokazaću ti.
Kako napreduješ tamo dole? - Mislim da sam spreman. - Je li?
Nećeš da ja budem gore? - Ne, skoro sam tamo. - Evo te.
Evo te.
Poljubac.
Otvori oči.
Sranje.
Sranje. Mislim da sam je izgubio.
U redu, u redu, u redu.
Džef, u redu je, u redu je.
U redu je. - Hajdemo samo na spavanje.
Džef? Šta to radiš?
Džef? - Dobro sam, Kejt.
Siđi molim te, ovo je smešno. - Dobro sam.
Šta ti je to u ruci? - Ništa.
Je li to ona? - Pronašao sam.
Nisi pronašao, tražio si usred noći a to uopšte nije ista stvar.
Daj mi da vidim. - Ne. - Molim te, Džef, mogu li da vidim?
Molim te, Kejt, vrati se u krevet. - Pokaži mi prokletu fotografiju!
To je samo fotografija, to je sve. Ne znači ništa, samo jebena fotografjia.
Hvala.
SREDA
Maks!
Hajde!
Hoćeš li ići kod nekoga da te našminka za subotu?
Nisam razmišljala o tome. - Znam jednu devojku, vrlo je suptilna.
Ne bi morala da brineš da ćeš izgledati kao kurva.
Sali ima sjajnu stvar, prosto obriše tamne krugove oko očiju,
sigurna sam da bi ti pozajmila.
Ako izgledam umorno, možeš da mi kažeš. - Izgledaš umorno.
Dobro sam.
Ovo vreme...
Samo ti govorim šta je Džordž rekao. Ne pokušavam da te iznerviram, stvarno.
Nisam nervozna, ali mi ne govoriš ništa. Samo govoriš da je Džef čudnog raspoloženja.
Tako je Džordž rekao. - Je li Džef rekao nešto?
Šta na primer? - To ja tebe pitam.
U vezi proslave? - Ne, ne u vezi proslave.
Pričali su o politici. - I to je to?
Bio je veoma agresivan. - Siguran sam da Džordž može da se brani.
Ponašao se kao i inače. - Što znači?
Kao onda kad me je optužio da sam fašista pred svim mojim prijateljima za moj rođendan
samo zato što sam se usudila da kažem da Tačer nije uradila tako loš posao.
Nisam čak ni glasala za nju. Nije bilo smešno, Kejt.
Ne. - Vrlo uznemirujuće.
Ponavljao je nacistički pozdrav.
U redu, bilo je malčice smešno.
Izvini, nisam trebala da pominjem. - Znaš kakav je Džef.
Previše je strastven u vezi svega. - Verovatno si se zato zaljubila u njega.
Da.
d Izađi mi iz glave. Moja ljubav... d.
Ima još jedna stvar. - Šta?
Džef je rekao da nije siguran da želi da ide na poslovni ručak. - U 'Kroli'?
Ali to je sutra. - Znam.
Organizuje se dugo, Džordž je jedva čekao da se staro društo okupi, ali...
Da li je rekao zašto. - Ne verujem.
Razgovaraću sa njim. - Možda je nebitno. - Ne, razgovaraću sa njim.
Dame...
Punu?
Keks? Ne?
Ne?
Ostaviću ih ovde i uzeću jedan. - Hvala.
Posle toga, trgovci su koristili ove nove vodene puteve,
a tokom godinama su postajali dublji i širi.
Zato polja danas izgledaju ovako, za sve nas da u njima uživamo.
Samo zamislite da su Rimljani našli treset negde drugde,
ili da su odlučili da kopaju negde drugde. Tada ova polja uopšte ne bi bila ovde.
Je l' to Džef?
Jeste, on je. - Šta to radi?
Je l' ponovo puši? - Izgleda.
Nagovori ga da se obrije pred veliki dan.
Zdravo Džefri. - Zdravo Lena.
Nadam se da si pripremio govor. Hoću da čujem lepe stvari o Kejt u subotu.
Čula sam da ne želiš da ideš u 'Kroli' na ručak.
Ne smeta mi ako nećeš, ali pitam se zašto. - Jednostavno neću.
Jedva si čekao da ih sve vidiš ponovo. Pričao si o tome nedeljama.
Zašto ne želiš da ideš? - Imam svoje razloge. - A to su?
Zašto ti je važno hoću li ići ili ne. - Nije, ali je dogovoreno.
Pa? - Pa ne možeš odustati od stvari samo zato što ti je tako došlo.
Čak i kad imaš razloge.
I Džordž će biti uznemiren, organizuje to već nedeljama.
A i prijatelj ti je. - U redu!
Znači ići ćeš? - To sam rekao, zar ne?
Nekim danima smo potpuno zanemarili odlazak u Italiju. Samo smo ostali negde.
Bili smo nepažljivi. Mislim da je to prava reč.
Nepažljivi? - Nepažljivi.
U njenom Berlinu se gradio zid, a u Americi se dešavala invazija u Zalivu svinja.
Ali tamo gore, nismo razmišljali o svemu tome.
Nismo razmišljali o našoj budućnosti.
Ali u isto vreme uopšte nismo bili nepažljivi. Kako smo mogli kad smo znali našu svrhu?
Kada se činilo da svaki dan ima svrhu. Da nađemo prenoćište, hranu.
Nekim danima nismo išli nigde. I ti dani su se činili potpuno odlučni
kao i onda kad smo potpuno ozbiljno krenuli dalje u jebena 4 sata ujutru.
Mislim da je najgora stvar koja ti se desi kada ostariš
gubitak te... odlučnosti.
Danas sam se setio kako smo videli neko cveće. Mislim da su bile vrste ljubičica.
Našle su parče trave, na mestu gde se sneg otopio,
i samo su izrasle.
Znam da je to samo cveće, ali činilo se tako odlučno.
Čak i hrabro.
A tako ja vidim Katju i mene.
Lutajući okolo, okrenuvši leđa civilizaciji.
Hrabro? - Na neki način.
Ne misliš tako? - Ne baš. - Zašto?
Pa šta ste ustvari radili? Samo ste se pentrali po nekoj planini.
Ne kažem da je to što smo radili bilo zbog hrabrosti.
Mislim da si samo jurio devojku koja je želela da je jure.
Nisi je poznavala.
Ne.
Nisam.
Umoran sam.
Hoću da te pitam nešto pre spavanja. - Šta to?
Da nije umrla, da ste otišli u Italiju,
da li bi je oženio za stvarno?
Ali nismo otišli u Italiju, zar ne?
I ona jeste umrla. - Da, ali da jeste otišli.
Mislio sam da ne voliš teoretska pitanja.
Samo mi odgovori.
Da.
Da, oženio bi je? - Da.
Venčali bismo se.
Mislim da više ne mogu da razgovaram o njoj.
Znam da sam rekla da mogu, ali ne mogu.
ČETVRTAK
Je l' neko koga poznaješ još uvek tu? - Šta? Ne, svi su novi.
U redu, vidimo se kasnije. - Da.
Sačekaj.
Samo pokušaj da uživaš danas. - Pokušaču.
Maks, ućuti!
Halo?
Gospođa Merser? - Da, ja sam. Zdravo, ovde Džordž, DJ.
A da, nameravala sam da Vas pozovem. - Trebaju mi pesme za subotu.
Pesma? A, da, pesme.
Samo momenat.
'Srećni zajedno' od The Turtles. - U redu, dobar izbor.
'Ako išta vredi' od Buffalo Springfield.
'Tvoja divna ljubav' od Marvin Gaye-a.
I 'Sve više i više' od...
Ne sećam se ko to peva. Je li Džeki Vilson?
Da. - Da.
- A 'Your Song' od Eltona Džona? - Ne, ne Elton Džon.
Šta još? Nemam spisak.
The Moody Blues?
To je dovoljno. - A za vaš prvi ples?
'Dim ti ulazi u oči' od The Platters.
Da, hvala. Hvala Vam mnogo. Doviđenja.
Kako je bilo? - Jebeno beskrajno.
Ne bi jebeno verovala šta su napravili od tog mesta.
Sve je aerodinamično. Moj prvi posao na spratu više ne postoji.
Kažem ti, da sam još uvek u upravi, ne bih dozvolio da se to desi.
A sindikati, njih baš zabole. Možda ih je i briga ali niko ne primećuje.
I kako su svi momci tako ostarili, uopšte nije lepo.
A onda i Džordž davi sa pričom o svom jebenom ukuleleu.
Najgore je što svi oni deluju zainteresovani.
A Len, ima vilu u Algarveu.
Sećaš li se Crvenog Lena? Zvali smo ga Len-in.
I sve o čemu sad priča je kako igra golf u jebenom Algarveru
sa svojim unukom koji je bankar.
Crveni Len sa unukom bankarom. Jebote!
PETAK
Otišao sam autobusom u grad. Izvini.
Dobar dan, imate li vremena?
Hteo bih da vam predstavim ovu humanitarnu akciju.
Nisam zainteresovana. - Ne? Nema problema.
Mogu li da vam pomognem? - Mogu li da sednem? - Da, molim vas.
Imate li neko odredište na umu? - Ne, ja...
Želim da znam da li je jedan čovek bio ovde. On je moj suprug.
Koristili smo vaše usluge ranije pa me zanima da lije dolazio.
Da li se raspitivao o Švajcarskoj?
Dugo si se zadržao. - Da, izvini. Bio sam...
Bila je velika gužva u gradu, a autobus u povratku... Izvini.
Bila sam u turističkoj agenciji. - Molim? - Bila sam u turističkoj agenciji.
Ideš li u Švajcarsku?
Ne, ne idem. - Zašto ne?
Ne mogu da odem do sela bez odmora, kako da se penjem na jebenu planinu?
I to je razlog? - Ne, Kejt, to nije razlog.
Jer ako ideš, i ako ja... - Pobogu, Kejt, ovo nije u vezi Katje.
Molim te, ne izgovaraj to ime, ne mogu to da podnesem. - Nije, nije u vezi Katje.
Jeste. Naravno da jeste.
Kao što sam otkrila kakav je to miris oko kuće. - Molim te... - Njen parfem.
Kao da je stajala u uglu sobe sve ovo vreme, iza mojih leđa. - Ma hajde.
I to je uprljalo sve.
Sve naše odluke. Gde idemo na odmor, koje njige čitamo,
kakvog psa izabereš, koju muziku slušamo.
I krupne stvari takođe. Naročito krupne stvari.
Ona nije imala veze ni sa čim od toga.
Htela bi da mogu da ti kažem sve o čemu... razmišljam,
i sve što znam, ali ne mogu.
Razumeš li to?
Da.
Da, razumem.
Sve što sada hoću od tebe je da sutra dođeš na proslavu.
Naravno da ću doći. - Treba mi da hoćeš da budeš tamo.
Da, hoću da budem tamo.
Jer jer jedna stvar što ja znam da nisam dovoljna za tebe.
A nešto...
...potpuno drugo je da svi ostali to osećaju.
Stvarno veruješ da mi nisi bila dovoljna? - Ne, ja mislim da sam bila.
Samo nisam sigurna da ti veruješ.
Kejt.
To je užasno.
Jesi li popio lekove danas? - Ne. - Onda ću ti ih doneti.
I onda ćemo da večeramo, pa ćemo otići na spavanje.
I onda ćemo da ustanemo.
I pokušaćemo da počnemo ponovo.
U redu, Kejt, ja to mogu.
Mi to možemo.
Obećavam.
SUBOTA
Dobro jutro. Skuvao sam ti čaj.
I uspeo sam da popravim toalet a da sebi ne odsečem prst.
Je l' kasno?
Mislio sam da nam napravim kajganu pa da izvedemo Maksa u šetnju.
Super. - U redu. Odmah ću.
Imamo jaja, zar ne?
Jednom sam video puzavicu ovde, divna mala ptičica.
Neko mi je rekao da one slete do podnožja drveta pa se penju gore.
A brgljezi, oni slete gore u krošnju, pa polako silaze dole.
Hajde, hajde. Dobar dečko.
Nekada si uživao u gledanju ptica. - Jesam, da.
Čudno je kako se u životu zaboravljaju stvari koje nas čine srećnim.
Ostani tu, Maks.
Našla sam, Maks.
Ponovo, izvini što ti ništa nisam poklonila. - Ne budi smešna.
Ovo je veoma lepo. - Drago mi je da ti se sviđa.
Htela sam da ti poklonim sat, da ugraviram nešto, ali nisam znala šta da napišem.
Volim da ne znam koliko je sati.
Dođi sa mnom, hoću nešto da ti pokažem. - Bez iznenađenja, Lena, ne želim iznenađenje.
Zar nije divno? - Pogledaj ovo. Jeste.
Lena, šta je to? - Dođi i pogledaj.
Fotografije.
Odakle ti? - Skupljala sam ih, mnogi su mi pomogli, većina su moje.
Kejt, pogledaj kako si bila prelepa. - Kejt, eno je Tesa kada je bila štene.
Eno mene, mene i mojih naočara. Kosim.
Vidi nas ovde. Sećas se toga? - Egipat. - Da, kada smo išli u Egipat.
Obe smo prelepe. - Lena, ovo je divno, hvala ti.
Nije loše za starog fašistu, a? - Da, uopšte nije loše.
Jedva čekam da čujem tvoj govor. - Sve je unutra.
Onda smo u nevolji. - Naročito ti.
Samo čekaj da vidiš suze.
Ko je to? - Mislim da je Artur. - Jeste, on je.
Da, to je Artur, pre par godina. - Koga još tu ima?
Dame i gospodo, trenutak koji ste svi čekali.
Predstavljam vam, gospodina Džefrija Mersera!
Čujete li me? - Da, čujemo te.
O, Bože. Onda bolje da zvučim smisleno.
Pre svega, želeo bih da vam zahvalim što ste ovde večeras.
Neki od vas se možda sećaju da je moj bajpas,
bio na pozornici pre nekoliko godina, ali svejedno, sada smo tu.
Nisam navikao da držim govore u ovakvim prilikama, ali
daću sve od sebe.
Kako postajemo stariji,
čini se da prestajemo da donosimo odluke.
One krupne, u svakom slučaju. Možda ih imamo u određenom broju tokom života
i kada ih iskoristimo, nema ih više.
Ili možda naši mozgovi postaju stari i artritični,
kao Džordžovo koleno.
U svakom slučaju, dobra strana je da su odluke koje donesemo kad smo mladi
prilično, prokleto važne.
Kao izbor koji smo Kejt i ja napravili
pre 45 godina, na današnji dan.
Na današnji dan.
Stvari nisu uvek bile idilične.
Kao i svi parovi imali smo svoje padove, kao i svoje uspone.
Svi bismo želeli da smo neke stvari uradili drugačije,
da nismo napravili određene greške.
Ali, šta je tu je.
Hoću da kažem, i moram da kažem
da je to što sam te ubedio da se udaš za mene, Kejt,
bila najbolja stvar koju sam ikad uradio.
Trebalo je dosta muke, da znaš. Mislim da tvoj otac nije bio ubeđen
da sam najbolja prilika na svetu.
Pitam se zbog čega. Ali u svakom slučaju, ubedivši te da se udaš za mene
sam uradio najbolju stvar ikada.
I ža mi je, iskreno mi je žao,
što nisi uvek bila svesna toga.
Jer, za mene, Kejt,
Ovo je ono što je bitno, zbog čega se sve ovo dešava.
Zbog čega su naši prijatelji ovde večeras. Zbog tebe i mene.
It's about, er... it's about you and me.
Tebe i mene, Kejt. Nas.
I mislim da je to ustvari sve što imam da kažem.
Osim da... te volim.
Volim te mnogo. I hvala ti što si bila uz mene sve ove godine.
And thank you for standing by me through all these years
što si trpela moje gluposti, i neka se još dugo nastavi.
Džef i Kejt.
Džef i Kejt!
Bilo je fantastično, zar ne? - Jeste.
A sada, hoće ti zaljubljeni par izaći na podijum da otpleše prvi ples?
A za one koji ne znaju, ili nisu bili živi,
ovo je ista pesma koja je svirala na današnji dan pre 45 godina!
Predstavljam vam gospodina i gospođu Merser!
d Pitali su me kako znam d
d Da je moja ljubav iskrena d
d Ja sam naravno odgovorio d
d Nešto ovde unutra d
d Ne može biti skriveno d
d Rekli su jednog ćeš dana otkriti d
d Svi koji vole su slepi d
d Kad ti je srce zapaljeno d
d Moraš shvatiti d
d Dim ti uđe u oči d
d Na to sam ih zadirkivao i veselo se smejao d
d Što su mislili da mogu sumnjati u našu ljubav d
d Ipak, danas je moja ljubav odletela d
d Ja sam bez svoje ljubavi d
d Bez svoje ljubavi d
d Sad se nasmejani prijatelji smeju d
d Suzama koje ja ne mogu skriti d
d Ja se onda nasmejem i kažem d
d Kad se ljupki plamen ugasi d
d Dim ti uđe u oči, dim ti uđe u oči d
d Dim ti uđe u oči d
d Dim ti uđe u... d
d Oči d