www.HoundDawgs.org
45 ÅR
Kom nu.
- God morgon, mrs Mercer. - Chris, du är tidig i dag.
- Tvillingarna väckte mig i gryningen. - Jag hade helt glömt det. Grattis!
- Hur är det? - Tufft.
Du klarar det. Du har skinn på näsan.
- Det är snart dags. Lördag, va? - Påminn mig inte. Så mycket jobb kvar.
- Lycka till. - Tack. Jag är så glad för er skull.
- Tack, mrs Mercer. - Kalla mig Kate. Vi är inte i skolan nu.
Vad tror du om The Platters låt?
- Vems låt? - The Platters.
Till vad då?
Första dansen. Är det fånigt att ha samma låt som vi hade på vårt bröllop?
- Den är fin. Jag har alltid gillat den. - Jo, jag vet.
- Vad är det? - Ett brev.
Jo, det ser jag. Men från vem?
Det är på tyska.
Vad står det?
Jag minns substantiven bättre än verben.
Jag tror att det står att de har hittat henne.
- Vem då? - Hennes kropp, i alla fall.
Vem då, Geoff?
De har hittat Katya.
- Du vet väl vem jag pratar om? - Så klart.
- Jag minns att jag berättade det för dig. - Jo, men det var länge sen.
Jag vet att jag berättade om Katya.
Hon har legat där i över 50 år.
Som i en frys.
Nu har de hittat henne.
Som Tollundmannen i den där mossen i Sverige.
Danmark, faktiskt. Det ingick i läroplanen. Treorna fick lära sig det.
Jag kokar lite mer te.
Älskling, jag behöver nog en ordbok.
- Jag vet inte var jag ska leta. - Titta i plastlådorna.
Bara en massa gör det själv -böcker.
Där har vi den.
Tack ska du ha.
Det som hände var att snön smälte.
Bara isen var kvar, och det var så de hittade henne.
- Hur då? - Hon ligger kvar där.
- Under isen? - Ja, långt nere.
Jag antar att vattnet är så pass rent där att de kan se henne.
- Har de inte grävt fram henne? - Inte än.
Hon ligger i en glaciär i de schweiziska alperna. Det finns inga vägar däruppe.
Hur kan de veta att det är hon?
Antagligen på grund av fyndplatsen.
- Eller kanske hennes kläder. - Hennes kläder?
De där flygarna på Island, har jag för mig, var helt bevarade.
- Det minns jag inte. - Jag såg en dokumentär om det.
De såg exakt likadana ut för att de frös så fort.
- Tror du att det är så? - Vet inte. Jag kan bara föreställa mig.
Det tror inte jag. Inte efter så lång tid.
Det vore märkligt om hon skulle se ut som hon gjorde 1962.
Och jag ser ut så här.
Vad är det?
Bli inte arg nu, Kate, men jag tänker röka en cigarett.
- Är allt bra? - Bara fint.
Var snäll och ät det här.
De undrar om jag vill åka till Schweiz.
- Varför då? - För att se kroppen.
- När då? - Snart.
- Tänker du verkligen åka? - Jag vet inte.
- Hela vägen till Schweiz? - Så långt bort är det inte.
- Tycker du inte att jag ska åka? - Nej.
Jag ser ingen anledning. Dessutom är festen på lördag.
- Jag tänker inte åka nu. - Men ändå...
- Inte ska du klättra uppför nåt berg. - Det behövs nog inte.
Du gillar inte ens att gå där det är helt platt.
Som sagt, det behövs nog inte.
Men ändå...
Ska inte du till stan?
Åk du.
Det var lite av en chock, men jag mår bara fint.
- Är du säker? - Absolut.
Det ser annorlunda ut när det är tomt.
Vi ställer borden här och honnörsbordet där borta så att alla kan se er.
- Vi ska inte ha ett honnörsbord. - Inte det?
Det som är så fint. Då får ni två stå i centrum.
Vi vill inte återskapa bröllopet. Det är bara en fest.
Det är helt upp till er.
Men det är en underbar lokal att fira sin bröllopsdag på.
- Är det er 40:e? - 45:e.
Det är ovanligt att fira den.
Min man var sjuk och vi fick ställa in vår 40:e, så vi fick tänka om.
Då ska jag se till att den här blir extra speciell.
Det är ett fantastiskt ställe för en sådan tillställning.
Full av historia, precis som ett bra äktenskap.
- Visste ni att Trafalgarbalen hölls här? - Ja, er assistent sa det.
1805.
Kan ni förställa er? Alla finklädda gäster som firar den makalösa bedriften.
- Dog inte Nelson? - Jo, men vi vann slaget.
Var inte det värt att fira?
Vi hade ett honnörsbord på vårt bröllop, men vi ogillade det.
Min man tyckte att det var en hemsk borgerlig tradition.
- Får jag se listan över kanapéerna? - Javisst. Jag är strax tillbaka.
Du har kommit till Geoff och Kate. Lämna ett meddelande.
Du har inte lyssnat på den här på länge.
- Hur mår du? - Bara bra.
- Vad har hänt med ditt finger? - Jag skar mig när jag försökte laga toan.
- Lyckades du laga den? - Det behövs nog en ny flottör.
Jag försökte ringa.
- Lämnade du ett meddelande? - Nej, jag vill bara höra om allt var bra.
- Vad läser du? - Kirkegaard.
Läser du den igen?
Du har tre utgåvor av boken och du har knappt tagit dig förbi kapitel två.
Då ska vi se.
- Det har varit en konstig dag. - Ja, verkligen.
Först var jag bara hemma och fibblade med flottören.
Men du har rätt. Jag går för lite, så därför gick jag en sväng.
- Vart gick du? - Bara till byn.
Köpte du cigaretter?
Jag har inte tappat luktsinnet.
- Jag vill inte att du börjar röka igen. - Det ska jag inte. Jag lovar.
Fortsätt.
Jag var i byn, och jag vet inte vad som hände -
- men den där rasisten på kulturhuset...
- Sandra Wilkins. - Just det.
Hon kom fram till mig -
- och frågade rakt ut om jag mådde bra.
När jag sa att jag mådde bra, så trodde hon inte på mig.
Jag gjorde inget. Ingenting alls.
Jag satt bara ensam på bänken vid ankdammen och tog lite luft.
- Inget annat. - Jag tror dig.
Hon är en hemsk kvinna. Strunta i henne.
- Var det gott? - Jättegott.
- En skvätt till? - Ja, tack.
- Vad är det? - Ingenting.
Det är nåt jag måste säga.
Jag tror att jag har sagt det tidigare, men det var ju så länge sen.
Jag kan ha fel.
Berätta.
Jag var hennes närmste anhörig.
- Vad menar du? - Officiellt sett är jag det.
- Jag är säker på att jag har sagt det. - Det skulle jag ha kommit ihåg.
Varför?
- Varför var du det? - De trodde att vi var gifta.
- Vilka då? - Myndigheterna.
- Vad fick dem att tro det? - Vi sa det till dem.
- Men ni var inte det. - Nej, absolut inte.
Vi låtsades för att få bo hos folk. Det var annorlunda på den tiden, Kate.
Och sen efter olyckan...
Du ljuger.
Hon bar en ring på fingret.
Det var en liten träring i ek, ungefär som en gardinring.
- Lustigt att du minns det. - Den var inte äkta.
Du kunde ha berättat det, Geoff.
Jag trodde att jag hade det, men tydligen inte.
Det är inget man säger...
...till sin vackra, nya flickvän, eller hur?
Antagligen inte.
Jag tror att jag går upp och tar ett bad. Jag har fullt upp i morgon.
- Är allt bra? - Ja, det är det.
Jag kan knappast bli sur för nåt som hände innan vi blev tillsammans.
Men ändå...
Är lite kel för mycket begärt?
Det var nästan som om det inte var jag. Förstår du vad jag menar?
Hur länge var du där?
Sex eller sju veckor. Det kändes längre.
Vi hade en karta i början, men den gick inte alls att lita på.
Jag har den fortfarande nånstans.
Vi kom allt högre upp i bergen -
- och jag bestämde att det nog var bäst att leta upp nån -
- som kunde hjälpa oss till den italienska gränsen.
- En guide? - Inte direkt.
En mörk kille som trodde att han var Jack Kerouac.
Du har alltid avskytt Kerouac. Du kanske var avundsjuk.
- På Jack Kerouac? - På guiden.
- Försökte han flörta med henne? - Båda två talade språket.
Min tyska var inte så bra, och jag hade svårt för hans accent.
De skrattade mycket, men jag förstod aldrig hans skämt.
- Det kan du inte ha gillat. - Nej, det gjorde jag inte.
De gick en bit längre fram.
Lite längre än nödvändigt, eller så lät jag dem göra det.
Jag vet inte riktigt.
Vi gick på en stig runt en klippa -
- och glaciären låg under oss till höger.
Långt nedanför.
Det var så vackert.
- Du skulle ha älskat landskapet. - Det tror jag säkert.
De var utom synhåll, runt hörnet.
Det näst sista jag hörde var hennes skratt.
Jösses, vad det irriterade mig.
Sen hörde jag ett skrik.
Det var inget högt skrik, snarare som om luften tömdes ur hennes lungor.
Av chocken, antar jag.
Det var lågt och gutturalt. Inte alls som hennes röst.
Den var mjukare och ljusare.
Herregud, så hemskt.
- Vad hände sen? - Inget mer.
När jag kom fram var hon borta.
Kerouac stod där och tittade ner i hålet.
En klyfta tror jag att man kallar det. En smal spricka i klippan.
- Minns du den i Skottland? - Ja, det gör jag.
Den var precis som den, fast djupare.
Kerouac stod bara där.
Märkligt nog var hans ansikte nästan gult.
- Var hon blond? - Vad sa du?
- Hade hon blont hår? - Nej, mörkt.
Som mitt, fast inte som det är nu.
Ja, som ditt.
- Hur gammal var hon? - Hon var två år äldre än jag.
Det var 1962.
Så hon var alltså 27.
- Min mamma dog samma år. - Gjorde hon?
Jag vet inte varför, men det är lustigt.
Vi kände inte varandra då, men vi gick både igenom nåt svårt.
Under alla år vi har känt varandra, så har vi aldrig pratat om det.
Det har vi aldrig.
Jag är trött.
- Ska jag släcka ljuset? - Ja.
Jag är också rätt trött.
TISDAG
Kom nu!
Max!
- Vad tidigt du är uppe! - Jag tänkte följa med till stan.
- Jag ska köpa en ny flottör på Thorns. - Så bra.
- Är mitt bibliotekskort giltigt än? - Jag antar det.
Jag tänkte gå dit, om vi hinner, och kika runt lite.
- Vi kan äta lunch. - Det låter bra.
Jag går och förbereder mig. Säg till när du är klar.
Jag ska bara ringa floristen och göra ett par saker till.
Har biblioteket nåt om klimatförändring?
- Om vad då? - Klimatförändring.
Förlåt att jag är sen.
Fick du tag i den? Flottören.
De fick beställa den. Jag hämtar den om några dagar.
- Vad vill du ha? - Vi måste tänka mer på miljön.
- Vi återvinner ju. - Gör vi?
Jag försöker. Du får gärna göra rent hundmatsburkarna och återvinna dem.
Glaciärerna smälter fortare än man tror, och vattnet rinner inte ner.
- Nånstans tar det vägen. - Klipporna vattenfylls.
- Och vattennivån bara stiger och stiger. - Som en damm.
Det ligger där och väntar, och sen plötsligt...
Utan förvarning forsar det ner som en tsunami och spolar bort allt i sin väg.
Skolor, kyrkor, folk på kaféer som dricker kaffe -
- och gamla gubbar som lagar sina gökur.
Om de inte hade hittat henne, så hade hon kommit ner med stenar och bråte.
Då är vi nog döda för länge sen.
Lägg undan boken.
- Undviker du att svara när jag ringer? - Inte alls.
Sally!
- Den är min favorit. - Mamma, du tråkar ut henne.
- Jag är stolt över mitt barnbarn. - Jag vill se Charley.
De är så fina.
- Fotona är verkligen vackra. - Sally ska bli fotograf.
- Jag har bara tagit en kvällskurs. - Det kan ju leda till nåt, eller inte.
Vi får väl se.
Jag började för tre månader sen. Det är ett bra instrument att lära sig.
Man kan spela vad som helst på ukulele, inte bara George Formby.
Tur det, för jag har alltid avskytt honom. Internet är fantastiskt.
En kille på justinguitars.com ger gitarrlektioner helt gratis.
Han har börjat med ukulele nu.
Ha det så trevligt. Vi ses sen.
- Geoff vill nog inte gå till puben. - Bättre än att shoppa med oss.
Ni vet hur han blir när han dricker på dagen.
Han klarar sig. Han behöver få prata.
- Om vad då? - Om dig.
- Kanske inte om dig, men om festen. - Vad menar du?
George var hemsk på vår 40:e. Vi var så nära att skiljas.
Strunta i henne. Vad ska du ha för klänning?
- Ska jag inte ha en fest? - Så klart du ska.
Jag avskyr ju fester och brukar inte ens fira min egen födelsedag.
Nej, du ska ha fest. Det är lustigt...
George var hemsk, men minns du hur mycket han grät på festen?
Inte bara under talen.
Ja, han var väldigt rar.
- Därför är det viktigt. - För att få våra makar att gråta?
För alla män. De bryter alltid ihop först.
Sallys bröllop, Charleys dop.
Vi behärskar oss just för att vi vet hur viktigt det är.
Geoff brukar inte gråta.
- Han grät nog på ert bröllop. - Det minns jag inte.
De ser världen på ett annat sett.
Det måste vara evolutionens nyck -
- att män är så besatta av sina dödsannonser och arv -
- och vår uppgift är att få dem att inse vad som är viktigt -
- innan de dör av besvikelsen.
God morgon.
Jag nickade till.
Vad tyckte du om Sallys foton?
Hon har verkligen öga för det.
Det är synd att vi inte har fler foton i huset.
Vi kan sätta upp några.
Vi har ju nästan inga.
Inte som Lena med sitt fotokollage på väggen.
Jag antar att det är för att de har barn och barnbarn.
Vi såg väl ingen poäng med att ta bilder på oss själva. Det är lite fåfängt.
Du brukade alltid säga att folk som tar bilder slutar att ha roligt.
- Du sa det själv. - Det låter som mig.
- Du hade en kamera en gång. - En Yashica.
Jag har kvar den. Den ligger på vinden.
Det är synd, nu när vi är äldre...
Vad vill du ha foton på?
När Max var en valp.
Och Tessa som vi hade innan honom.
Och dig när du skulle inreda Clitheroe och satte en spik i handen.
- Vill du ha ett foto på det? - Det var ju vårt första hus.
Ja, det var det.
Det var mitt första hem när jag flyttade hemifrån och lämnade mina föräldrar.
Vi förstod det nog inte då, men...
De där minnena är de som betyder nåt, eller hur?
Jag skulle vilja ha ett foto på dig på Mecca i Leeds.
- Det var där vi träffades. - Du var en riktig pangbrud.
Det är märkligt att tänka på hur vi var då.
Jag var knappt tjugo och du var så häftig med din cigarett i mungipan.
Vet du vad?
Vad gör du?
Lägg av nu! Ingen dans i vardagsrummet så här sent!
Och över huvudet.
Vi är inte tjugo längre.
Ska vi gå upp?
Kom nu.
Hoppas jag minns hur man gör.
Jag kan visa dig.
- Hur går det där nere? - Det går nog bra.
- Ska jag ligga överst? - Nej, jag är snart redo.
Så där, ja.
Öppna ögonen.
Fan också...
Det försvann.
Geoff, det är ingen fara.
Det är ingen fara.
Låt oss bara sova.
Geoff, vad gör du?
- Geoff? - Det är ingen fara, Kate.
- Kom ner. Det här vansinne. - Det är ingen fara.
- Vad har du i handen? - Ingenting.
- Är det hon? - Jag hittade det.
Nej, du letade efter det mitt i natten. Det är inte alls samma sak.
Låt mig se det. Snälla, Geoff, låt mig se det.
- Gå och lägg dig igen. - Visa mig det där förbannade fotot!
Det är bara ett foto, inget mer.
Det betyder inget. Det är bara ett jävla foto.
Tack.
ONSDAG
Max!
Kom nu!
Ska nån sminka dig på lördag?
Jag tror inte det.
Jag vet en tjej som är diskret, så slipper du se ut som ett fnask.
Sally har ett jättebra stick som tar bort mörka ringar. Du kan låna det.
Säg som det är. Du tycker att jag ser trött ut.
Du ser trött ut.
Jag mår fint.
Usch, vilket väder!
Jag säger bara vad George sa, men jag vill inte göra dig upprörd.
Du säger inget, bara att Geoff var på ett konstigt humör.
Det var det George sa.
- Sa Geoff nånting? - Som vad då?
Jag frågar dig.
- Om festen? - Nej, inte om festen.
- De pratade politik. - Var det allt?
- Han var väldigt aggressiv. - George kan nog stå på sig.
- Precis som förut. - Vad menar du?
Som när han sa att jag var fascist framför mina vänner -
- för att jag sa att Thatcher hade gjort ett skapligt jobb.
Jag röstade inte ens på henne.
Det var inte roligt, Kate.
Jag blev väldigt upprörd. Han gjorde nazisthälsning.
Okej, lite roligt var det.
Förlåt, jag borde inte ha tagit upp det.
Du vet hur Geoff är. Ibland blir han lite överengagerad.
Det var väl därför du blev kär i honom.
Ja.
- Det var en sak till. - Vad då?
- Geoff vill inte gå på jobblunchen. - På Crawleys? Men den är ju i morgon.
George såg fram emot att träffa gamla gänget.
- Sa han varför? - Tror inte det.
- Jag ska prata med honom. - Strunt samma.
Nej, jag ska prata med honom.
Vill damerna ha påtår?
Mer mjölk?
Lite till?
Mer mjölk?
Jag ställer dem här. Det är bara att ta för sig.
Köpmännen använde de nya vattenvägarna -
- och kanalerna blev djupare och bredare.
Därför ser sjödistriktet här ut som det gör i dag.
Om romarna inte hade erövrat området -
- eller valt en annan del av landet, då hade sjödistriktet aldrig existerat.
- Är det där Geoff? - Ja, det är det.
Vad gör han?
- Har han börjat röka igen? - Det verkar så.
Han borde raka sig innan festen.
- Hej, Geoffrey. - Hej, Lena.
Har du förberett ett tal? Jag vill höra fina saker om Kate på lördag.
Jag hörde att du inte vill gå på Crawleys lunch.
- Jag vill bara veta varför. - För att jag inte vill.
Du har sett fram emot att få träffa alla. Du har pratat om det i veckor.
- Varför vill du inte gå? - Jag har mina skäl.
- Spelar det dig nån roll? - Nej, men den var ju inplanerad.
Man kan inte backa ur bara för att man inte känner för det.
Även om man har sina skäl.
George kommer att bli besviken. Han har planerat det i veckor.
- Han är din vän. - Då går jag!
- Så du tänker gå? - Ja, jag sa ju det.
Ibland tänkte vi inte på att ta oss till Italien. Vi stannade där vi var.
Vi var sorglösa. Det är nog ordet jag söker efter.
- Sorglösa? - Sorglösa.
I hennes hemstad Berlin reste de muren och i USA hade vi Grisbuktsinvasionen.
Men där uppe tänkte vi inte på allt det där.
Vi tänkte inte på vår framtid, men vi var ändå inte sorglösa.
Hur kan man vara det när varje dag är meningsfull och har ett syfte?
Vi letade efter husrum och mat. Och vissa dagar gick vi ingenstans.
De var lika meningsfulla som när vi gav oss av vid fyra en tidig jävla morgon.
Det är nog det värsta med att bli gammal och skröplig.
Man förlorar meningsfullheten.
I dag tänkte jag på blommorna vi såg. Nån sorts viol, tror jag att det var.
På en gräsplätt där snön hade smält kunde de spira.
Det var bara blommor, men de var så bestämda. Nästan modiga.
Det var så jag såg mig och Katya.
Vi vandrade omkring och vände civilisationen ryggen.
- Modiga? - På sätt och vis.
- Tycker du inte det? - Inte direkt.
- Varför inte? - Vad gjorde ni egentligen?
Ni klättrade bara uppför nåt berg.
Jag sa inte att det var modet som drev oss.
Du jagade bara efter en tjej som ville bli jagad.
Du kände henne inte.
Nej.
Det gjorde jag inte.
Jag är trött.
- Får jag fråga dig en sak först? - Vad då?
Om hon inte hade dött, och ni inte hade kommit till Italien -
- skulle du ha gift dig med henne då?
- Vi kom aldrig till Italien, och hon dog. - Ja, men om ni hade det.
Jag trodde att du ogillade teoretiska frågor.
Svara bara på frågan.
Ja.
- Så du skulle ha gift dig med henne? - Ja.
Vi skulle ha gift oss.
Jag orkar inte prata om henne mer.
Jag vet att jag sa att jag kunde det, men det kan jag bara inte.
TORSDAG
- Var nån som du känner kvar? - Nej, bara nya ansikten.
Då ses vi sen.
Vänta lite.
- Försök att ha roligt i dag. - Jag ska försöka.
Tyst med dig, Max!
Hallå?
Ja, det är det.
Just det, jag skulle ha ringt.
Sånger? Sånger, ja.
Ett ögonblick.
"Happy together" med The Turtles.
"For what it's worth" med Buffalo Springfield.
"Your precious love" med Marvin Gaye.
Och "Higher and higher" med...
Jag minns inte vem som sjunger den. Är det Jackie Wilson?
Nej, Elton John.
Vad mer? Jag har inte listan på mig.
The Moody Blues. Det räcker så.
"Smoke gets in your eyes" med The Platters.
Tack så mycket. Hej då.
Hur var det?
Förbannat olidligt.
Du anar inte vad de har gjort. Allting har effektiviserats.
Mitt första jobb på golvet fanns inte kvar.
Hade jag suttit i ledningen, hade det aldrig fått hända. Facket bryr sig inte.
Eller så gör de det, medan de andra struntar i det.
Och killarna har blivit så gamla. Det är inte roligt att se.
George tjatar om sin jävla ukulele och det värsta är att de andra är intresserade.
Och Len har en villa i Algarve.
Minns du Red Len? Vi kallade honom Lenin.
Han pratar bara om att spela golf där med sitt barnbarn som är banktjänsteman.
Red Lens barnbarn är banktjänsteman! Fy fan!
FREDAG
TOG BUSSEN IN TILL STAN. FÖRLÅT.
Har du tid en stund? Jag vill berätta om vår välgörenhetsorganisation.
Jag är inte intresserad.
Kan jag hjälpa er?
- Får jag sätta mig? - Javisst.
Är ni ute efter nåt särskilt?
Jag vill veta om min man har varit här. Vi har bokat hos er ett par gånger.
- Har han varit här? - Var det han som ville resa till Schweiz?
- Du var borta länge. - Förlåt. Det var mycket folk i stan.
Och bussen hem var...
- Jag var på resebyrån i dag. - Vad sa du?
På resebyrån.
Ska du åka till Schweiz?
Nej, det ska jag inte.
Jag kan knappt gå till byn. Hur fan ska jag kunna klättra uppför ett berg?
- Är det ditt skäl? - Nej, det är det inte.
- För om du tänker åka... - Det här handlar inte om Katya.
Nämn inte hennes namn.
- Det handlar inte om henne. - Så klart det gör det.
Jag vet vad det är som doftar här i huset. Det är hennes parfym.
Det är som om hon har stått här och lurat bakom ryggen på mig.
Lägg av nu.
Det har påverkat allt. Alla våra beslut.
Vart vi åker på semester, böckerna vi läser, hunden vi väljer -
- och musiken vi lyssnar på. Även de stora besluten.
I synnerhet dem.
Hon har ingenting med det att göra.
Jag skulle vilja säga allt som jag tänker...
...och allt som jag vet, men det kan jag inte.
Förstår du det?
Ja.
Det gör jag.
- Du ska komma på festen i morgon. - Så klart att jag kommer.
- Och du ska vilja vara där. - Det vill jag.
Det är en sak att veta att jag inte duger -
- men det är nåt helt annat att alla andra känner detsamma.
- Så du tycker att du inte duger för mig? - Nej, jag tycker att jag duger.
Men jag är osäker på om du tycker det.
Men Kate...
Det är ju hemskt.
Har du tagit dina tabletter i dag? Då hämtar jag dem.
Och sen äter vi middag och går och lägger oss.
Och sen går vi upp...
...och försöker börja om på nytt.
Då gör jag det, Kate.
Vi kan göra det.
Jag lovar.
LÖRDAG
God morgon. Jag har kokat te åt dig.
Och jag har lagat toaletten utan att skära fingret av mig.
Är det sent?
Jag tänkte laga lite äggröra och sen kan vi gå ut med Max.
- Toppen. - Då gör jag det.
Visst har vi gott om ägg?
Jag såg en trädkrypare här. Fin liten fågel.
De sätter sig visst längst ner på stammen och arbetar sig uppåt.
Och nötväckor gör precis tvärtom.
Kom nu. Duktig vovve.
Du var så förtjust i fågelskådning.
Lustigt att man glömmer bort livets glädjeämnen.
Jag hittade den, Max.
- Förlåt att jag inte gav dig nåt. - Ingen fara.
- Det är väldigt fint. - Jag är glad att du tycker om det.
Jag ville ge dig en graverad klocka, men jag visste inte vad jag skulle skriva.
Jag tycker om att inte veta vad klockan är.
- Kom, jag ska visa dig nåt. - Inga överraskningar, Lena.
Titta här!
- Vad är det? - Kom och titta.
Foton!
- Hur fick ni tag i dem? - Folk fick bidra. De flesta är mina.
- Kate, titta så vacker du är här. - Där är Tessa när hon var valp.
Där står jag med skyddsglasögon och trimmar buskarna.
- Se på oss här. Minns du det? - Vi var i Egypten.
- Ni var så tjusiga. - Det är så fint. Tack så mycket.
- Inte så illa för en gammal fascist. - Inte alls!
Jag ser fram emot ditt tal.
- Vi ligger alla risigt till. - Särskilt du.
- Vänta bara så kommer tårarna. - Vem är det? Ja, det är ju Arthur.
För många, många år sen.
Mina damer och herrar, stunden som ni alla har väntat på:
Dags för mr Geoffrey Mercer.
- Hör ni mig? - Ja!
Det var värst... Då ska jag försöka säga nåt vettigt.
Jag vill först och främst tacka er alla för att ni kom hit i kväll.
Vissa av er minns nog att min bypassoperation -
- stal hela uppmärksamheten för ett par år sen, men nu är vi här.
Jag brukar inte hålla tal på den här sortens tillställning -
- men jag ska göra mitt bästa.
När man blir äldre -
- slutar man att ta beslut, i alla fall de stora.
Man får inte många chanser i livet -
- och har man förbrukat dem, så är de borta -
- eller så blir våra hjärnor för gamla och fulla av artrit -
- precis som Georges knä.
Men summan av kardemumman är -
- att de beslut man tar som ung -
- är förbaskat viktiga.
Som beslutet Kate och jag tog...
...för 45 år sen denna dag.
Denna dag.
Det har inte alltid varit idylliskt.
Som alla par har vi haft våra upp -och nedgångar.
Vi önskar nog alla att vi hade gjort saker och ting annorlunda -
- och att vi inte hade gjort vissa misstag.
Hur det än må vara med det -
- så vill jag säga, och jag behöver få säga det...
Att jag övertalade dig att gifta dig med mig, Kate -
- var det bästa jag nånsin gjort. Det var inte lätt, måste jag erkänna.
Din far tyckte inte att jag var nåt kap direkt.
Undra varför... Hur som helst...
Att övertala dig att gifta dig med mig var det bästa jag nånsin gjort.
Jag är verkligen ledsen -
- att jag inte har sagt det till dig, för att...
För mig, Kate, är det här vad allt handlar om.
Varför alla våra vänner är här i kväll.
Det handlar om dig och mig.
Du och jag, Kate.
Det är nog allt jag har att säga.
Det, och att jag älskar dig.
Så mycket.
Tack att du har stöttat mig under alla dessa år -
- och stått ut med mitt trams. Må det fortsätta i många år.
För Geoff och Kate!
Det var fantastiskt.
Kan de två turturduvorna ta plats på golvet för den första dansen?
Och för dem som inte vet eller inte levde då -
- så ska vi spela samma låt som spelades denna dag för 45 år sen.
Här är mr och mrs Mercer!
45 ÅR
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!