Yale Universitet August 1961
Hei. Jeg heter mr Williams. Takk for at dere kom.
- Og du heter? - Fred Miller.
- Da er du... - James Wallace.
Bra. Slå dere ned.
Før vi begynner, skal dere få betalt. Sjekk gjerne at navnet stemmer.
Dere får pengene fordi dere kom. Uansett hva som skjer, er de deres.
Jeg må be dere om å kvittere.
Psykologer har flere teorier om hvordan mennesker lærer.
Iblant hjelper belønning, iblant straff.
Vi vet at straff... Takk.
...fremmer læring. Et eksempel er rising av barn.
Men vi vet veldig lite om mekanismene,-
- for nesten ingen studier er gjort på mennesker.
En av dere skal agere elev-
- og får en mild straff hvis han svarer feil.
- Straffen gis av en lærer. - Hva er straffen?
La oss først se hvem som blir elev, og hvem som blir lærer.
Hvis du velger den ene...
- Lærer. - Da er vel jeg elev.
Bra.
Denne maskinen skaper elektriske støt.
Vær så god.
Da skal vi koble inn eleven. Bli med meg.
- Får jeg legge hatten her? - Ja visst.
Kanskje dere skal ta av dere jakka. Slå dere ned.
Når du trykker på en av knappene, tennes et lys i det andre rommet-
- og viser læreren ditt svar.
- Hva er det for slags spørsmål? - Flervalgsspørsmål. Ordpar.
Sterk arm, svart gardin... Vi vil at du memorerer dem.
Læreren leser dem først i par. "Sterk arm".
Så leser han det første ordet-
- fulgt av en serie ordvalg: "rygg", "arm", "gren" og "dytt".
Din oppgave er å huske hvilket ord som var en del av paret.
- Arm? - Nettopp. Du velger med knappene.
For det første ordet trykker du på den første knappen.
For det andre ordet trykker du på den andre knappen, og så videre.
Hvis du svarer feil, får du et støt. Kan du brette opp høyre skjorteerme?
Kan du hjelpe meg med å spenne ham fast?
- Hvor langt går han? - Den er...
- Hvem vet? - ...koblet til generatoren.
- Elektrodegel. - Gelen reduserer brannskader.
Jeg bør nevne at en lege for noen år siden oppdaget-
- at jeg har en liten hjertefeil. Det er ikke noe alvorlig, men...
Hvor farlige er støtene?
De kan være veldig smertefulle, men gir ingen permanente skader på huden.
- Ok. - Vi kommuniserer fra neste rom.
Jeg gjorde laboratoriefrakken grå. Hvitt fører tankene til leger.
Takk. Hvis han svarer feil, gir du et støt med en av bryterne.
Hver bryter er koblet til en rød lampe.
For å gi læreren et bilde av støtet som eleven får,-
- vil vi gi deg et prøvestøt.
Går det bra? Hvis du bretter opp ermet...
Livet kan man bare forstå baklengs, men det må leves forlengs.
Bra. Jeg må be deg om å lukke øynene-
- og gjette hvor sterk spenning du utsettes for.
Lukk øynene.
Det er nå eksperimentet begynner.
Hvis du bruker den skalaen for å gjette spenningen...
- Ja... 195? - Nei, det var feil.
Det var 45 volt.
Ok.
Nå, min elev... Jeg skal lese ordene for deg.
Så gjentar jeg det første ordet. Da vil jeg at du oppgir det andre.
Han har ingen mikrofon, men han kan høre deg.
Fortsett. For hvert feil svar øker du spenningen.
Det er viktig at du følger protokollen eksakt.
Ok, da setter vi i gang.
"Blå jente. Fin dag. Tykk nakke. Grønt blekk. Rik gutt."
"Rask fugl. Stump pil. Myk hårlokk."
"Sval grotte. Gyllen maling."
Det første ordet er "blå".
"Gutt, jente, gress, balltre."
Det stemmer. "Myk". "Teppe..."
Han venner seg til det og finner etter hvert en rytme...
- Det var feil. - ...til...
90 volt.
- Ja... - Nå får vi se.
"Gyllen". "Mynt, halsbånd, måne, maling."
Det var feil. 120 volt. "Gyllen maling".
"Hardt". "Fjell, hode, brød, arbeid."
Det var feil. 135 volt.
Ok... "Våt". "Natt, gressplen, and, tøybit".
Det var feil svar. 150 volt. "Våt and".
Det gjorde vondt!
Hvordan vet man når en virkelig forandring er på gang i ens liv?
"...mann, jente".
- Åttende etasje, takk. - Samme.
- Skal vi til samme fest? - Sannsynligvis.
- Kjenner du Doris Izen? - Saul Harwoods inviterte meg.
Jeg kjenner ham ikke.
Skal vi snakke videre eller avvente en presentasjon?
- Er du danser? - Jeg studerte dans i Paris.
Nå jobber jeg på kontor. Og du?
Jeg studerte på Yale. Ikke dans, men jeg har vært i Paris.
- Hva studerer du? - Jeg underviser i sosialpsykologi.
Fikk han telefonnummeret ditt?
Så hvis jeg vil ha det, kan jeg spørre ham?
Sosialpsykologi. Hva betyr det?
Det er en kombinasjon av sosiologi, antropologi og psykologi.
Det dekker alt fra hvordan folk snakker i heiser,-
- til rollespill, konformitet, autoritet...
"Myk". "Teppe, pute, hårlokk, gressplen."
Det var feil. Støt på 165 volt.
Slipp meg ut! Jeg sa jo at jeg har hjertefeil!
Jeg vil ikke delta mer!
- Han vil ikke fortsette. - Fortsett, lærer.
- Han vil ikke fortsette. - Ja...
Uansett hva eleven sier, må han lære alle ordparene.
Fortsett, lærer.
Ro deg ned. Fokuser!
"Sørgelig". "Oppsyn, musikk, klovn, jente".
- Feil svar. 180 volt. - Jeg orker ikke mer. Slipp meg ut!
Han gikk hele veien. De fleste gjør det.
"Spiss". "Øks, nål, pinne, kniv."
Hvis eleven ikke svarer, skal det tolkes som et feil svar.
Han ler og prøver å skjule ansiktet i hånden.
Det har skjedd ham noe. Kan du se til ham?
Ikke nå. Fortsett, lærer.
- Men du tar ansvaret? - Det er mitt ansvar, ja.
Fortsett, er du snill.
"Våt". "Natt, gressplen, and, tøybit".
Han knytter neven og presser den mot bordet.
- Hvordan føles det, Alan? - ..."diamant, måne, farge".
375 volt. Fare for alvorlig skade.
Slipp meg ut! Dere kan ikke tvinge meg til å bli.
- Hva er dette? - Jeg liker fargene, bare.
- Gjør ikke du? - Jo.
- Det er ditt. - Send det med posten.
Eller så kan du flytte hit.
Det hadde vært enklere, hva?
"Våt". "Natt, gressplen, and, tøybit."
"Våt and". 435 volt.
Ok... "Modig".
"Kvinne, soldat", hund, hest."
"Modig kvinne".
450 volt.
Hva nå? Jeg har nådd slutten, 450 volt.
- Fortsett. Den siste bryteren igjen. - Men han kan være død!
Eksperimentet krever at du fortsetter. Fortsett.
- Og helsen hans er likegyldig? - Uansett hans mening fortsetter vi.
Ikke for å være uhøflig, men du må se til ham.
Du kan bare åpne døra.
- Jeg hører ham ikke lenger. - Vi må fortsette.
Fortsett. Neste ord er "hvit".
"Hvit". "Sky, hest, stein, bygning."
"Hvit hest". 450 volt igjen.
"Klar". "Kurs, regel, hud, himmel."
Feil svar. 450 igjen.
- Takk. Da er vi ferdige. - Ok.
Jeg skal snakke med eleven. Han er kanskje opprørt.
- Assistenten min har noen spørsmål. - Det går bra.
- Dr. Milgram. - Hyggelig å treffe deg.
Jeg vil gjerne... Nei, takk.
- Jeg vil stille noen spørsmål. - Det går bra.
Hvorfor ga du mannen i rommet, eleven, støt?
Som du så, ville jeg avbryte, for han skrek hver gang.
- Låt det som om han hadde vondt? - Ja.
- Ba han deg avbryte eksperimentet? - Ja.
- Hadde han rett til å avbryte? - Jeg vet ikke.
Hvorfor sluttet du ikke?
Hvorfor jeg ikke gjorde det? Han ba meg om å fortsette.
Hvorfor hørte du på ham og ikke mannen som skrek?
Jeg trodde at eksperimentet var avhengig av meg.
- Ingen ba meg om å avbryte. - Han gjorde det.
Det er sant, men han... Han var forsøksobjektet.
Hvem bar ansvaret for det faktum at han fikk støt?
Jeg vet ikke.
Kan du besvare spørsmål 6-18 på skjemaet foran deg?
Her er en penn.
Jeg blir lett urolig. Nervøst anlagt.
Jeg forklarte mr Wallace at maskinen pleier å brukes på små dyr.
Mus, rotter og så videre.
Tallene er villedende. Maskinen er justert,-
- så støtene er litt sterkere enn det du fikk.
- Føler du deg bra? - Ja da.
Jeg bærer ikke nag. Jeg hadde nok gjort det samme.
Hver forsøksperson forsones med eleven.
Vi ber ham om å tie, så framtidige rekrutter ikke aner noe.
Etter hvert forteller vi mer.
Mannen i det andre rommet fikk ingen støt.
Det eneste virkelige støtet var det du fikk.
Vi studerer din reaksjon på å tilføre en ukjent person smerte.
Eksperimentet handler om å adlyde ordre.
Eleven er en av våre medarbeidere.
Jim, du kan komme ut. Han fikk ikke støt.
Vi prøvde ikke å lure deg, men ville bare se reaksjonene dine.
Din luring! Jeg var så redd!
Du er en god mann. Jeg bærer ikke nag.
- Du trodde at støtene var virkelige. - Da han stilnet, ville jeg avbryte.
- Men du fortsatte. - Ja, men jeg ville det ikke.
Nå... Du forstår opplegget. Vi ville ha din sanne reaksjon.
Du får en kopi av sluttrapporten, men vennligst ikke avslør noe.
Du kan jo treffe en potensiell deltager.
Hvordan føles det å ha gjort dette, nå i ettertid?
Nå som jeg vet sannheten, føles det vel greit.
Takk for at du kom. Vi setter pris på at du tok deg tid.
Alan viser deg ut. Sluttrapporten blir sikkert interessant.
Takk... Ja, takk.
Jeg blir fremdeles nervøs. Du er iskald.
- Alle årene som lærer gir vel... - ...et pokerfjes?
- Disiplin, tenkte jeg. - Som en graver.
Du mener begravelsesagent.
Læreren kjenner dominoeffekten i rollen sin.
Vi bør ta inn noen kvinner. Min kone hadde...
Vi har ni barn. Hun hadde avbrutt på flekken.
- Ni barn? Er du sikker? - Ja.
De kan få hvert sitt par sokker hvis støtene dreper meg.
Du er modig, Jim. Nå kommer neste.
Jeg ble født i Bronx i 1933.
Far var fra Ungarn, mor fra Romania. Begge var jøder.
Det var en tilfeldighet at de havnet i USA-
- istedenfor å bli drept av nazistene-
- som millioner av andre i Europa.
Det er opprinnelsen til lydighetseksperimentene.
Jeg hadde en forutanelse. Noe som bekymret meg.
Hvordan kan siviliserte menn delta i destruktive, inhumane handlinger?
Hvordan kunne folkemord skje så systematisk?
Hvordan kan de som utførte drapene, leve med det de har gjort?
Min datter, Michele, var bråmoden. Hun er ennå ikke født,-
- men sa: "Far er psykolog, men ikke typen som prater med folk i en sofa".
"Han er en eksperimentell psykolog. Han gjør eksperimenter."
La oss se hvem som blir elev, og hvem som blir lærer.
Lærer. Det står det på begge. Har ingen oppfattet det?
- Ingen. - Verken bankieren eller rørleggeren.
- Ikke isbilsjåføren. - Han var fæl.
- En senil mesomorf. - Manuset holder tempoet oppe.
- Bare menn? - De begynner å flyte sammen.
Dere leder både læreren og eleven til...den elektriske stolen.
Vi kaller den ikke det. Men, ja. Hvis du blir med meg...
- Her bor jeg. - Jeg hadde følt meg innestengt.
De sørger for at jeg har hendene fulle.
- Jeg har faktisk hjertefeil. - Det gir deg en viss autentisitet.
Jeg er bedre skuespiller enn revisor.
Tiden er snart inne for den neste.
- Er det noen der? - Alan, kanskje.
- Skal vi gå inn? - Ja visst.
For å demonstrere støtet som eleven får,-
- vil vi gi deg et prøvestøt. Går det bra?
- Ja visst. - Strekk ut armen.
Og det er det eneste virkelige støtet. Har du prøvd?
Fått en sånt støt? Ja, det er ikke behagelig.
Hvis du bruker skalaen for å gjette spenningen i støtet...
- Jeg vet ikke. - Det var bare 45 volt.
Du kan begynne. Han har ingen mikrofon, men kan høre deg.
Snakk i mikrofonen. Rommene er delvis lydisolert.
Er du klar, elev?
Fortsetter med kald likegyldighet. Høflig mot forsøkslederen.
Later ikke til å nyte handlingen.
Feil svar. Riktig svar er "kasse".
Brysk når han sier "Riktig".
-75 volt. - Slipp meg ut!
Hver gang han gir et støt, blotter han tennene.
"Søt". "Karamell, jente, smak, agurk."
Feil. "Søt smak". 120 volt.
Slipp meg ut!
Ser beklagende på forsøkslederen og leser neste ordpar.
Feil. "Sann historie". 135 volt.
- "Langsom". "Spasertur". - Etterpå sier han...
...at eleven hadde gått med på alt.
- Feil. "Langsom musikk". 150 volt. - Slipp meg ut!
Jeg klarer ikke smerten.
- Han later til å lide. - Det blir ingen permanente skader.
Ja, men jeg vet hvordan støt føles. Jeg er elektroingeniør.
Man blir veldig rystet, særlig hvis man spenner seg.
Jeg beklager...
- Det er avgjørende at du fortsetter. - Jeg nekter så lenge han skriker.
Du har ikke noe valg.
Hvorfor har jeg ikke noe valg?
Jeg kom hit frivillig, for å hjelpe forskningen.
Men hvis jeg må skade noen... Tenk om det var jeg!
Nei, jeg kan ikke fortsette.
Jeg har nok allerede gått for langt.
Jeg kunne ha grått, men han så ut som om han ville slå meg.
Grått av takknemlighet.
Hele dagen har bare vært "feil"!
- Jeg må høre deg skrike hele dagen. - Jeg også.
- Var han dansk? - Nederlandsk.
Det var ikke det som avgjorde saken, men at han jobber med elektrisitet.
Alle later til å ville imponere deg, av en eller annen grunn.
Men hvorfor?
Hvorfor fortsetter majoriteten fram til den siste bryteren?
Hvorfor er nederlenderens atferd avvikende og ikke normen?
Alle psykiaterne jeg spurte, var overbevist om-
- at få ville gå hele veien.
Gutten på Pepe's Pizza vet mer.
- Pepe? - Han heter Carmine.
Du forstår hva jeg mener. Slakteren, bakeren... Hvem som helst!
Jeg vil prøve. Prøvestøtet, altså.
- Jeg vil vite hvordan det føles. - Sasha...
Jeg har ikke tenkt tanken, selv om jeg tilsynelatende får verre støt.
- Dette er ikke nødvendig. - Men heller ikke skadelig.
- Jeg vil forstå det hele bedre. - Ok.
Den andre armen.
- Takk. - Vær så god.
Jeg skapte totalt 25 varianter-
- og fortsatte med eksperimentene under to semestre.
Eleven får banke på veggen, uten å si noe.
Læreren får trykke elevens hånd mot en kobberskive...
- ...så han tvinges til å få et støt. - Feil svar. 135 volt.
Vi flyttet til et slitt kontor-
- for å fjerne universitetets skremmende faktor.
Ved Yale tok vi også inn kvinner.
- Hva gjorde du nå? - Han sa "Au"!
- Slo du av maskinen? - Jeg trodde at...
...om det virket som om...
- Ok. "Kort". - Maskinen.
Fortsett, er du snill.
Ok. "Kort". "Setning, film, tid, skjørt".
Dessverre var det feil. "Kort tid".
I nesten alle tilfeller er resultatet det samme.
De nøler, sukker og stønner, men de fortsetter-
- til 450 V, fare for alvorlig skade, bare fordi noen ber dem om det.
Resultatene er skremmende.
De antyder at amerikaneres karakter ikke kan beskytte USAs innbyggere-
- mot råhet og umenneskelig behandling under en ondsinnet autoritet.
Milgram. Det betyr granateple på hebraisk.
- En av Bibelens sju frukter. - Du er jøde, som jeg!
- Du virker opprørt. - Du kan avtale en time.
Du liker ikke overraskelser. Jeg har tenkt på eksperimentet.
Det skremte min kone. Hun tror at hun ikke hadde gjort det.
- Vet du hva? - Hva?
- Man kan jo aldri vite! - Nei.
Hvis det er en trøst, lo mange nervøst.
Min kone venter på meg med middagen.
- Var det en invitasjon? - Nei. Avtal en time.
Vi filmet de siste to dagene, den 26. og den 27. mai 1962.
Fire dager senere henrettes Adolf Eichmann.
Eichmann, arkitekten bak Holocaust, sto bak drapet på millioner av jøder.
Han flyktet til Argentina etter krigen.
Han kalte seg Ricardo Klement og arbeidet hos Mercedes Benz.
Israelske Mossad pågrep ham i 1960 og førte ham for retten.
Jeg vil overlevere en oversettelse til tysk av nummer 887...
Eichmann benektet ikke sine forbrytelser og viste ingen anger.
Han kalte seg en mellommann.
"Jeg gjorde ingenting uten instruks fra mine overordnede".
"Vuggen står ved en kløft. Sunn fornuft sier oss"-
- "at vår eksistens er et lite lys mellom to evigheter av mørke".
Slipp meg ut! Det gjør vondt!
Jeg sa at jeg har hjertefeil! Jeg vil ikke delta mer!
Au! Slipp meg ut!
Slipp meg ut!
Stanley, det ble en god avslutning på lydighetseksperimentene.
Jeg bør fortelle om Asch. Solomon E. Asch.
Han var veilederen min på Harvard, og jeg jobbet for ham-
- på Princeton.
- Asch er han med linjene, hva? - Ja.
Studien dere deltar i, handler om hvordan man oppfatter linjers lengde.
Jeg har en rekke kort her. På hvert kort er det et antall linjer.
Deres oppgave er enkel: se på linja til venstre-
- og avgjør hvilken linje til høyre som har samme lengde.
Her gjenskapes eksperimentet. Fem av seks deltagere er medarbeidere.
Forsøkspersonen, i hvit t-skjorte, hører alle andres svar først.
- To. - To.
Bra. Vi tar neste kort, samme spørsmål.
- Tre. - Tre.
Etter de første rundene velger de andre feil linje.
- To. - To.
Forsøksobjektet gir etter for gruppepresset.
Takk.
Eksperimentet fikk tittelen:
"Gruppepressets effekt på vurderingsevnen."
- Fin tittel. - Den gjorde Asch berømt.
Blant sosiologer.
At fokus var på linjer plaget meg. Jeg ville gjøre noe mer relevant.
- Stanley! - Godt å se deg.
- Sasha. - Så hyggelig! Kom inn!
- Stanley. - Hyggelig!
Tiden med Asch var elendig.
Byråkratiet og arrogansen ved Princeton...
Ikke å få bruke en papirbit uten at det skulle diskuteres.
Spiste jeg godteri på kontoret, skrev noen klagebrev.
Jeg ville treffe ledende forskere. Det fikk jeg ikke.
Jeg ville anerkjennes for mitt bidrag til hans bok om konformitet.
Han skrev aldri ferdig boka. Jeg følte meg lurt.
Jeg forventet mer.
Kall meg Schlim. Vi er ikke så formelle her.
I en heis? De møttes i en heis!
Kan noen roe ned hunden?
Jeg prøver fremdeles å imponere ham.
Vi kan studere menneskenaturen, men aldri unngå den.
Jeg var på vei til en fest og følte at noen fulgte etter meg.
Vi gikk inn i heisen og skulle til samme etasje.
En av oss sa: "Skal vi til samme fest?"
- Min skjebne var beseglet. - Vi snakket hele kvelden.
Han kjørte meg hjem.
Vi hadde mye felles. Mor er fra Russland.
Min søsters venns foreldre i Wien sendte dem til New York.
Da jeg var der, hadde de tatt tilbake sin gamle klesfabrikk.
- Denne kommer derfra. - En bereist amerikansk jente.
Født i Sveits, utdannet i Paris og kledd i en kappe fra Wien.
Hvorfor har vi ikke truffet hverandre før?
Hvorfor fokuserer du på lydighetens negative sider?
Hvorfor fokusere på det destruktive? Lydighet må ikke føre til ondskap.
Vi ser nok begge i den historien som førte deg hit,-
- et maktmisbruk med uovertrufne, dødelige aspekter.
Hvorfor får eksperimentene meg til å føle meg skitten?
Han forventet ikke slike resultater.
Han prøvde å endre premissene, så folk skulle nekte å adlyde.
Vi møttes på biblioteket. Han og jeg, altså. Ikke ham.
Unnskyld, dette er oppsiktsvekkende.
Blant 780 forsøkspersoner har ikke en eneste reist seg,-
- gått til døra og sett til mannen som skriker.
Ikke én eneste.
Sasha studerer til å bli sosionom ved Smith College.
Min første lydighetsartikkel, som ble sendt inn for to år siden,-
- ble publisert i oktober 1963.
Da har jeg begynt på Harvard som førsteamanuensis i sosialpsykologi.
Imponeres jeg av meg selv?
Jeg tok doktorgrad her, og Harvard er det beste stedet.
Forsøkspersonene bannet, stammet,-
- bet seg i leppa og knyttet nevene.
Det var typiske reaksjoner, ikke unntak.
Tross det adlød de fleste.
- Ja? - Hvordan rettferdiggjør du lureriet?
Jeg ser det som en illusjon.
Illusjoner kan virke avslørende, som på teateret.
Illusjonene er en scene for å avsløre skjulte sannheter.
Når man går i teateret, vet man at man ser et skuespill.
Forsøkspersonene visste ingenting. Dere lurte dem.
"Hei. Dagens eksperiment gjelder blind lydighet til autoriteter."
"Kan dere late som om maskinen gir den andre personen støt"?
- Hvor riktig blir det? - Men i praksis...
...ga du forsøkspersonene en slags mentale støt.
- Og angsten? - Nei.
Hvis du fokuserte på fakta, ville du se feilen i analogien din.
Som Kierkegaard sa:
"Uten paradokset er tenkeren professor."
- En førsteamanuensis. - Ja, så langt er vi det.
Mannen som står i heisen, er vår hemmelige stjerne.
De som kommer inn, mannen i skjorte, damen i regnfrakk,-
- og enda en av våre ansatte, står vendt mot veggen.
Som dere ser, forsøker mannen...
...å beholde sin individualitet.
Men litt etter litt...
Han ser på armbåndsuret sitt, som et påskudd.
Det er sant. Jeg benytter meg ofte av illusjoner.
Denne mannen har visst vært med før.
"Skjult kamera" inspirerte meg.
Det ser man i breveksperimentene som jeg tenkte ut allerede ved Yale.
Legg igjen et lukket, frankert brev, uten poststempel.
Legg det i en butikk eller telefonkiosk.
Legg det på en bil med en lapp: "Funnet nær bilen".
Alle brevene er adressert til samme postboks,-
- men til fire ulike mottakere:
Kommunistvennene, Nazivennene,-
- Medisinforskerne og mr Walter Carnap.
Alle er oppdiktet.
Innholdet i brevet, hvis noen skulle lese det,-
- er et spørsmål fra Max til Walter foran et møte.
Carnap. Det er et underlig navn.
Som filosofen?
100 brev gikk til hver mottaker.
72 ble sendt til forskerne og 71 til mr Walter Carnap,-
- men bare 25 til kommunistene og like mange til nazistene.
Amerikanere misliker nazister og kommunister.
Resultatet er rimelig og beroligende,-
- men ikke overraskende. Hvorfor ikke gå videre?
Tokata Morata kjørte til North Carolina-
- med flere brev.
Når brevene når fram, bekreftes fordommer atter.
Flere ariskvennlige brev sendes i hvite områder.
Flere afroamerikanervennlige brev sendes i svarte områder.
En variant er å leie en pilot som flyr lavt over Worcester-
- og kaster ut brev som lander i trær og på tak.
Ikke alle ideene mine er geniale.
Det er ikke på forsiden, pussig nok.
Her. På side 10.
Ok...
"Mange ble opprørt over ondskap, men fortsatte likevel."
Merkelig å se sitt eget navn, men jeg blir nok vant til det.
"Forsøkspersoner har vært studert i 24 situasjoner."
Det var vel ikke 1000?
Vi snakket i en halvtime. Ikke et sitat!
"Dr. Milgram påpekte at man, mellom 1933 og 1945,"-
- "systematisk drepte millioner av mennesker".
"Gasskamre ble bygd, og lik ble produsert"-
- "med samme effektivitet som innen produksjonsindustrien".
Det var et sitat.
Tror du at noen andre leser avisa?
President Kennedy er skutt i bilen sin i Dallas.
Han ble skutt i hodet.
Det er Milgram. Det er vel et eksperiment.
Kelly, slå på radioen.
...under sin ferd gjennom Dallas.
Mario Brian kan ikke bekrefte om presidenten lever, men...
Han har fingert sendingen. Lurer på hva eksperimentet handler om.
- Det er sant! - ...kritisk tilstand.
Texas' guvernør, John Connally, ble også skutt.
Jeg fikk den billig av en doktorgradskandidat.
Han ga meg en god pris. Den låter. Kan du se på den?
Stanley, dekanus bor rett over gata. Vi søkte nylig om økonomisk støtte.
Ja, hva skal han gjøre?
- Bryr du deg ikke om hva han syns? - Det sa jeg ikke.
Vi ses snart.
- Jeg forstår det gir feil inntrykk. - Gjør du det?
Eller later du som om du er en som lytter og er fornuftig?
Vi vil trenge to biler.
Er det dekanus?
Kanskje det imponerer ansettelseskomiteen.
- Leverte du tilbake bilen? - Ja.
Klokt. Ingen av de fast ansatte professorene kjører Jaguar.
Jeg likte ikke fargen.
Får du avslag nå, skyldes det ikke bilen.
Men det må vel svi? All kritikken, alle de sterke reaksjonene.
Hun gjennomgikk en skilsmisse. Jeg tok det ikke personlig.
Jeg gjennomgår en skilsmisse. Jeg spytter ikke på folk.
Jeg beklager.
Takk.
Jeg er kanskje på min vakt,-
- men hvordan ville du føle det hvis du ble angrepet i fagpressen-
- med overskriften: Om forskningsetikk og Milgrams lydighetseksperiment.
Psykiatere, inkludert noen av dere,-
- trodde at en av tusen ville gi alle støtene.
Det var feil med en faktor på 500.
Det som skjedde, var et funn, ikke uttenkt på forhånd.
Men du regnet med at folk ville bli urolige.
Stress var et element. Påtagelig stress.
I hvert eksperiment er resultatet ukjent.
Det kan mislykkes. Det er en del av spenningen.
- Men det etiske... - Jeg ville stille et spørsmål.
En rekke spørsmål om lydighetens psykologi.
Hva former den? Hvilke forsvarsmekanismer oppstår?
Hvilke følelser får et menneske til å fortsette å adlyde?
Hvis vi skal gi utdannelse innen moral,-
- bør forskningen forsterke vår moral, ikke uthule den.
- Tvang du folk til å torturere andre? - Nei.
- For å se om... - Nei!
Det hadde vært fremmed for meg. Ingen ble tvunget.
Forsøkslederen ga instruksjoner.
Det som skjedde mellom ordren og utfallet,-
- fikk individet selv velge fritt: å adlyde eller ikke å adlyde.
Jeg forstår ikke at du kan like- stille trakassering i laboratoriet-
- med medvirkning til massemord.
Trakassering?
Etter eksperimentene fikk alle forsøkspersonene et skjema.
Her er noen eksempler.
84 % var glade for å ha medvirket i eksperimentene.
15 % var nøytrale.
1,3 % opplevde det som negativt.
1,3 prosent!
Fire av fem ville se flere lignende eksperimenter.
74 % syntes at de lærte noe viktig om seg selv,-
- og om hva som former menneskelige handlinger.
Et år etter studien ble psykologen Paul Errara ansatt-
- for å treffe forsøkspersoner som kanskje led av ettervirkninger.
Dette er ikke noe lureri. Jeg forstår om dere føler tvil.
- Ja. - Dette er et rapporteringsmøte.
Vi vil bedømme ettervirkningene. Fortell hva dere føler.
Jeg lurer på hva hensikten var.
Målet var å lære noe om menneskenaturen.
- Professor Milgram? - Jeg håper virkelig...
...at dere ikke føler at dere angrer på medvirkningen.
- Det var interessant. - Jeg liker ikke å skade andre.
Jeg forstår ikke at jeg gikk hele veien.
- Jeg fikk skyldfølelse. - Skulle vi få kaffe?
- Ja. - Jeg sa det til mannen min.
Man skulle ikke det, men jeg adlyder ikke alltid.
Han sa at han ikke hadde gjort det. At han hadde nektet.
- Jeg ville gråte, men jeg lo. - Jeg gjorde begge deler.
Jeg var redd og skalv.
Jeg prøvde å memorere ordparene, i tilfelle vi skulle bytte plass.
Mange tror at alt en person gjør,-
- er avhengig av vedkommendes tanker og følelser.
- Vil du ha kaffe? - Ja, takk.
- Fløte, sukker? - Sukker.
- Begge deler. - Ja, takk.
Iblant kan en persons handlinger bero like mye på-
- situasjonen man er i.
Denne situasjonen overveldet deres personlige handlekraft.
Jeg er et forståelsesfullt menneske. Jeg er intelligent.
Si sannheten.
Jeg samarbeider selv om det svir, men ikke lyv for meg!
Målet var å fremme vitenskapen og lære noe.
Man bør kanskje ikke gjøre eksperimenter som innebærer lureri.
Lur gjerne andre, men ikke meg.
Vi holdt et halvt dusin møter med Errara.
Møtene var ikke godt besøkt, men forvirrede.
Vi kom fram til at ingen hadde kommet til skade.
- Stanley? - Tom Shanning!
- Tom laget støtgeneratoren. - På Yale.
Hyggelig å treffe deg. Dette er Michele.
Trist å høre om Jim! Jeg trodde at hjertefeilen var en spøk.
Ja, han skulle spise frokost, men fikk et hjerteinfarkt.
- Han hadde ni barn. - Så forferdelig!
Men man bør kanskje ikke få så mange barn.
Hun tar oss med til Paris. Sasha tror at jeg trenger ferie.
- Ja, jeg hørte om kritikken. - Han kan få fast stilling.
- Folk gneldrer alltid. - Du får gi ut boka di.
Jeg har annet å gjøre. Problemet med den lille verden.
Vi ba folk i Kansas og Omaha om-
- å sende en pakke til en person i Massachusetts.
Instruksjonene var enkle.
Det var en mottaker: en børsmegler ved navn Jacobs.
Man skulle sende pakka til noen som kunne kjenne ham.
En venn, slektning eller bekjent.
Det viktige var at det var noen man tiltalte ved fornavn.
Folk ble bedt om å fylle ut sitt navn og sende et postkort til oss.
Om det funker? Vi vet ikke.
En kvinne i Omaha sender pakka til en venn i Iowa.
Hun sender det til en mann i Massachusetts.
Han sender den til en garver, som sender den til svogeren sin.
Den går til en tannlege og en trykker-
- som sender den til mr Jacobs. Sju ledd i kjeden.
Snittkjeden har 5,5 ledd.
Det er altså mindre enn seks trinn mellom deg og millioner av fremmede-
- som du kanskje aldri treffer.
Når vi forstår nettverksstrukturen,-
- kan vi forstå mye mer om samfunnet.
En vanlig klage er kanskje ikke berettiget?
Følelsen av å være isolert og ensom.
Jeg må vel ikke fortelle i detalj om det jeg opplevde i Bukarest?
Drapene og torturen?
- Hvorfor nevner du det nå? - Det er relevant.
Han fikk ikke fast stilling ved Harvard.
- Du vil sette det i perspektiv. - Det er ikke bare det.
De førte folk til slaktehuset og hengte dem på kjøttkroker.
De skar opp magene deres. En fem år gammel gutt!
De så på mens tarmer og blod strømmet ut.
De skrev lapper og festet på likene: "Kosher".
- Serge lærer meg om... - Verden.
...pogromene i Romania under krigen.
Jerngarden tente fyr på folk og kastet dem fra bygninger.
Det er min sjarmerende måte å si at din manns arbeid er meget viktig-
- og ligger rett i tiden. Teknikkene og ofrene forandrer seg,-
- men spørsmålet er likevel: Hvordan kan det skje?
Hvordan blir det normalisert?
Folkemordet i Algerie. Torturen.
- Kjenner dere til det? - Selvsagt.
Du burde gjøre lydighets- eksperimentene i Europa.
Frankrike. Tyskland. Gjenskap dem.
Blir resultatene annerledes? Jeg tror ikke det.
Hvem skal finansiere dem? Eksperimentene er jo uetiske.
Ingen fast ansettelse, ingen penger. Og etikknemndene...
Man kan ikke gjøre eksperimenter uten deres samtykke.
Han skriver ferdig boka si, og så vil han slippe den biten.
Nå... Hvis man ser under en stein, finner man stygge skapninger.
Dine andre eksperimenter med brevene er smarte og forhåpningsfulle,-
- men du må gå tilbake til lydighetseksperimentene.
- Må jeg? - Ja, Stanley. Du har ikke noe valg.
Min nye jobb ved City University innebærer en lønnsøkning-
- og et professorat ved institutt for sosialpsykologi.
"Byen er som et stort laboratorium"-
- "som kan brukes av doktorgrads- kandidater innen sosialpsykologi".
Det står i universitetsbrosjyren. Jeg skrev teksten.
Sasha fant en leilighet med utsikt over Hudson-elva.
Marc ble født i 1967. Han husker knapt Cambridge.
Selv når ingenting viktig hender, går tiden ubønnhørlig framover.
Jeg går til toget hver morgen og pendler til sentrum.
Jeg nyter rutinen.
Dagens oppgave: sett dere på en buss.
Når den begynner å kjøre, skal dere, høyt nok så andre hører det,-
- synge yndlingslåten deres.
- Hvilken låt vi vil? - Så lenge dere kan teksten.
Gå ut parvis. Den som ikke synger, noterer.
Kanskje dere tenker: "Det kan hvem som helst gjøre!"
Eller: "Jeg vil ikke gjøre som han sier."
Eller: "Det er dumt. Det forandrer ikke verden."
Svaret mitt er: Sett dere på en buss og syng.
Av sted. Kom igjen!
Dere får ikke nynne.
Neste gjest er professor i psykologi ved City University i New York.
Han har skrevet en fascinerende, ubehagelig bok:
"Lydighet og autoritet" som nettopp er gitt ut av Harper & Row.
En applaus for en kreativ og kontroversiell sosialpsykolog:
Stanley Milgram. Dr. Milgram.
Forsøkspersonene dine trodde at støtene var ekte.
65 prosent av dem ga støt på 450 volt.
De var ikke særlig aggressive mennesker,-
- men et representativt utvalg av amerikanere i nærheten av Yale.
I Newhaven forventet jeg begrenset lydighet.
Så ville vi fortsette i Berlin. Vi forventet høyere lydighet der.
Du sparte pengene til flyreisen.
Du gjorde altså eksperimentene på tidlig 60-tall.
Nå er det 1974, og boka di føles likevel revolusjonerende.
Hva skyldes det?
Folk har ikke evnen til å motstå autoriteter.
Men folk vil ikke vite det. Eksperimentene viser en mangel-
- i det sosiale spillet. Moralen drepes eller oppheves.
Hva sier du til kritikere som mener at det er din moral som svikter?
En av dem nevner den følelseskalde måten eksperimentene ble utført på.
En annen kaller dem moralsk avskyelige.
"Milgram burde selv få støt."
Eksperimentene har absolutt litt kafkaaktige innslag.
Eksperimentene lærte meg om menneskenaturens plastisitet,-
- ikke dens ondskap. Vi er ikke slemme, men formbare.
65 % av de frivillige var lydige.
35 % så moralske problemer, tok ansvar og nektet å adlyde.
- Det blir ingen permanente skader. - Ifølge dere!
Jeg adlyder heller ham.
- Du har ikke noe valg. - Kanskje i Russland. Ikke i USA.
Men lydighet var vanligere.
Man overbeviser seg om at man ville stå imot,-
- men hva sa de Montaigne? "Vi bærer på en dobbelthet".
"Det vi tror, det mistror vi".
"Vi kan ikke bli kvitt det vi fordømmer".
Nok et av eksperimentene mine.
Hank, en doktorgradskandidat, agerte fokuspunkt.
Han stirret opp i det tomme intet, på en ikke-eksisterende ting.
Når medarbeiderne våre blir flere,-
- ser man en eksponentiell økning i antallet som stanser.
"Lydighet og autoritet" oversettes til åtte språk-
- og nomineres til National Book Award.
Den 24. oktober 1974, klokka 16.25.
- Sheila Jarcho. J-A-R... - Jeg kan stave, Stanley.
...C-H-O. Hun forteller om mangler i det mentale kartet.
Vi har allerede tatt 500 kopier.
Ansiktsuttrykket hennes fanger innstillingen som forskerassistent.
Sitter øynene mine så tett sammen?
Både menn og kvinner er kritiske til bilder av seg selv.
Forfengeligheten er forbløffende.
Føles alt som et antiklimaks etter lydighetseksperimentene?
Bekymrer du deg over at din suksess bare var midlertidig?
Egentlig er du begeistret for autoriteter.
Du liker å bestemme over oss. Meg, elevene dine og kona di.
- Meg? - Ja, for helvete.
Jeg jobber her for å få betalt, og fordi det er morsomt.
Hva er det med deg, Sheila?
Bare gjør som han sier.
Jeg kommer ikke overens med alle.
Den midlertidige suksessen... Hvor mange får engang det?
Jeg har gjort psykologieksperimenter, men vil helst skrive en musikal.
Klokka 16.27. Paul Hollender kommer på besøk, solbrent.
- Solbrent og oppgitt. - Jeg beklager.
- Nok et ekteskap havarert. - Noe så trist.
- Men du ser bra ut. - Hun lager en mur rundt datteren vår.
- Så fint du har det! - Det er ikke Harvard, men takk.
Harvard hadde ikke gitt deg et så stort kontor-
- eller en så nydelig sekretær.
- Jeg tar det jeg får. - Skal du ikke ta bilde av meg?
Jeg overveier det.
Føler du deg noensinne uovervinnelig og like etter verdiløs?
Ja. Og?
Kameraet lokker sine subjekter.
Det registrerer ikke passivt, men lokker dem det registrerer.
Stanley Milgram?
Når ble jeg så gammel? Hva var det Kierkegaard sa?
Livet kan man bare forstå baklengs...
Den 24. oktober 1974, klokka 16.29.
Samtale med Paul Hollender avbrutt av et bud-
- med den tyske utgaven av "Lydighet og autoritet".
- Forsiden viser piggtråd. - Mein Gott!
- Hva heter du? - Thomas Shy.
- Vil du delta i eksperimentet mitt? - Det kommer an på.
- Han vil ta et bilde av deg. - Ok.
Jeg trenger en underskrift.
Han er interessert i fotografienes skjulte kraft.
Ok.
Livet kan bare forstås baklengs, men vi må leve det forlengs.
Omtrent samtidig ble prosjektet "Den bekjente fremmede" innledet.
Vi tar bilder av pendlere.
Hver person får et tall.
Man tar kopier av bildene, og en uke senere følger man opp.
Hei, jeg er student ved CUNY. Kan du fylle ut et spørreskjema?
- Kjenner du igjen noen her? - Nei.
- Og her? - Det er jeg.
- Ja. Noen flere? - Jeg vet ikke hva de heter.
De fleste kjenner igjen fire personer-
- som de ser, men ikke snakker med. Bekjente fremmede.
Blant disse er det "stjerner", individer de fantaserer om.
De tenker over livet deres og hva de jobber med.
Hvis de støtte på hverandre et annet sted, eller om noe uventet skjedde,-
- ville de kanskje snakke med hverandre.
Jeg underviser her og ser deg ofte. Jeg lurer på alt du ser.
- Du er kjent. Hva underviser du i? - Sosialpsykologi.
Jeg visste ikke at du var brite. Jeg antar at aksenten er ekte?
- Jeg så deg på tv! - Good Morning America!
- Han torturerer folk med strøm. - Det stemmer ikke.
- Han er kontroversiell. - Har du lest boka mi?
- Har du? - Jeg rekker sjelden å lese.
- Jeg leste anmeldelsen. - Det ble skrevet mange.
- Den i The Times var stygg. - Ja, den var stygg.
Den ble nominert til en pris. Hvorfor utfordre vante tanker?
- Unnskyld? - Jeg vil ikke gjøre deg sint.
Ha en god dag. Det var hyggelig å treffe deg.
Jeg ble målløs da jeg leste om det i The Times.
Så leste jeg originalartiklene og grublet.
- Grublet? - Ja.
Grublingen førte til ideen om et tv-skuespill av høyt kaliber-
- som på et voksent nivå og i fiktiv form behandler-
- den typen av eksperimenter du har gjort.
Den blir et springbrett for mine figurer og påfunn.
Jeg... Jeg tok vare på dette.
Det har gulnet.
Stan, jeg lurte på opprinnelsen til navnet ditt.
Det betyr "granateple". En av Bibelens sju frukter.
Jeg er jøde, i tilfelle du lurer.
Eplet er en, hva? Fiken, druer... Oliven, er det frukt?
Nå som du påviser parallellene og koblingene...
Hannah Arendt, "Den banale ondskapen". My-Lai-massakren...
Jeg forstår tanken.
Jeg er her på grunn av et problem med skuespillet jeg foreslo.
Playhouse 90. Columbia Broadcasting System, CBS.
- Michele, ma belle. a va? - Hei.
Jeg tenkte å ta meg litt is.
The Tenth Level Manus av George Bellak
Når jeg er oppe så sent, tenker jeg alltid på bestefaren din.
- Sam? - Ja, det het han.
- Han døde. - Ja, i søvne.
Det er den beste måten, sier de. Så man ikke vet hva som skjer.
Hvorfor døde han?
Hjerteproblemer.
Det var før du ble født. Før moren din rakk å treffe ham.
Han var baker. Spesialiteten hans var kaker.
- Var han sent oppe? - Ja. Du arver det kanskje fra meg.
Det fins tre typer mennesker.
Forskningen din bekrefter det. Den som får ting til å skje,-
- den som ser ting skje, og den som sier: "Hva skjedde?"
Ikke sant?
Jeg er dramatiker, ikke forsker.
Arbeidet ditt er et springbrett for menneskelige sannheter.
- Du får betalt. Hva er problemet? - Det handler ikke om penger.
Hun vil snakke med deg igjen. Det er visst viktig.
Be henne om å roe seg ned.
Ha meg unnskyldt.
- Dr Stanley? - Ja?
Mr Bellak kommer ikke tilbake i dag.
- Unnskyld? - Han kan ikke snakke mer i dag.
- Du må gjerne besøke opptaksstedet. - Ok.
- Solgte du rettighetene til ham? - Nei.
- Det er en gråsone. - Det er din bok. Dine eksperimenter.
Enten solgte du dem eller ikke.
Ifølge Harpers jurister har vi ikke en holdbar sak.
Ikke for brudd på opphavsrett, siden programmet er fiksjon.
Er vi ferdige med dette? Jeg får betalt som rådgiver.
Faren din blir en fiktiv figur.
- Hvorfor det? - Ja, og hvorfor blir du en goy?
- Jeg er bare springbrettet. - Hvorfor det?
- Jeg vet ikke. - Jeg forstår. Du hadde ikke noe valg.
Jeg kan levere tilbake pengene, men de lager programmet likevel.
- Ja! For en god idé. - Du trenger ikke å være så gretten.
De gjør det ikke av sadisme.
Inni seg vil de ikke adlyde.
Den indre smerten viser det.
Stephen, det du gjør, er viktig. Designet ditt er dristig.
- Og? - Jeg er forsiktig.
Derfor fikk jeg fast stilling før svart var inne.
- Det er vanskelig. - Alt revolusjonerende kritiseres.
Ingenting kan forberede en på at livet faktisk blir en dårlig film.
Her er dr Stephen Turner ved Radford university.
Han er ungkar, hvit protestant og spilles av William Shatner,-
- fire år etter "Star Trek".
Ossie Davis spiller hans kollega og beste venn.
Du overveier ikke hvordan fakultetet kan reagere.
Kanskje du må undervise i Sibir.
Dette må være rart for deg.
Nå, ja. Jeg har laget film selv. Dokumentarer, selvsagt.
Jeg tror at Ossie siktet til...
Har du en bestevenn som er...mørkhudet?
Tradisjonen med en mørkhudet venn, hvor kommer den fra?
- Er ikke din beste venn mørkhudet? - Nei. Er din?
Jeg er bare et springbrett.
Jeg gjorde fjernsynets første kyss mellom mennesker av ulik rase.
- Ja, i "Star Trek". - Jeg kysset Nichelle Nichols på TV.
- Det var kontroversielt. - De i kanalen var bekymret.
De krevde et alternativt opptak, men da de filmet,-
- gjorde jeg sånn.
Første gang, i 1968, i fjernsynets historie.
Jeg leste om eksperimentene dine.
- Brukte du noen mørkhudede? - Selvsagt.
- Og resultatet? - Samme som for øvrig.
Rundt 65 % adlød.
- Du truet vel ingen? - Nei.
- Du torturerte dem ikke? - Nei.
Det minner meg om en dag da jeg var seks, sju år gammel.
To politimenn ropte på meg.
Kom hit, gutt. Kom!
- Har jeg hørt denne? - Nei.
De ber meg om å stige inn i bilen og kjører meg til stasjonen.
En av dem tar en boks sirup og heller over meg.
Så ler de, som om de aldri har sett noe morsommere.
Jeg lo også.
De ga meg litt godteri og lot meg gå hjem.
Det tok 30 år før jeg fortalte det til noen.
- Hvor skjedde det, Ossie? I Sør? - Det er det samme.
Lydighet forekommer ikke bare i Tyskland.
Det står i tiende kapittel. Få orker å lese så langt.
- Tiende nivå? - Agenttilstanden.
Den folkevalgte autoriteten er i konflikt med samvittigheten.
Den banale ondskapen.
- Jeg tar ikke ansvar. Gjør du? - Jeg tar ansvar.
- Intet svar regnes som feil. - Du får trykke på bryteren!
- Mr Dahlquist, det er din oppgave. - Jeg nekter.
Ingen kan lære på denne måten.
En gang i tiden kunne mennesker reagere menneskelig på alt.
Vi kunne være en del av verden, som mennesker.
Men i dag får vi sjelden se helheten, men bare en del av den.
Vi har fordelt alt arbeidet. Alle har sin spesialiserte rolle.
Vi kan ikke handle uten ordre fra oven.
Jeg kaller det "agenttilstanden".
Individet adlyder en autoritet og fremmedgjøres for sine handlinger.
- Du gikk med på reglene. - Agenttilstanden er...en policy.
Det er "Jeg gjør bare jobben min" eller "Det er ikke min sak",-
- eller "Jeg lager ikke reglene".
Man adlyder bare ordre og lover.
Individet ser seg som et verktøy som oppfyller andres ønsker.
En soldat, en sykepleier, en administrator, en skuespiller,-
- en akademiker eller en kunstner.
- Vær så snill, fortsett. - Herregud!
- Mr Dahlquist... - Hold kjeft!
Din jævel!
Et menneske har et valg. Man velger å være en agent.
Er man først i den rollen, er det nesten umulig å gå tilbake.
Feil. 195 volt. "Dans".
- Slipp meg ut! - Fortsett.
Vi spurte: "Kunne han ha sagt noe som hadde fått deg til å slutte?"
De svarte alltid: "Nei, jeg tror ikke det."
Michele, vi setter oss her.
- Varm sjokolade. - Ja, takk.
- Til alle? - Vil du ha noe? Det blir bra.
Bli sittende.
Jeg er lei for det. Jeg kan si det tusen ganger og mene det.
Marc, snu deg.
Piaget.
Husker du da jeg oversatte Piaget?
Det var en setning om barns utvikling.
Det handlet om tidspunktet når barnet kan forstå forskjellen-
- mellom det sanne og det mulige.
Jeg innså at vi velger virkelighet når vi velger en partner.
Hva betyr det? Et ekteskap er ingen fantasi.
Nei. Nei. Du har rett.
Men det er et valg.
Du må vite...
...at jeg velger deg hver dag. Jeg velger deg.
1984. Det var et stort år for meg.
Jeg var invitert taler verden over. Om lydighetseksperimentene, da...
...og koblet til Orwells bok. En bok om en totalitær verden...
...der folk ikke kan tenke selv.
Hvem kan forklare, hvem kan si hvorfor?
Tåper gir deg grunner
De kloke prøver aldri
1984 var også året da jeg døde.
Jeg var 51 år gammel.
Unnskyld, vi trenger en lege.
Jeg heter Stanley Milgram. Det er mitt femte hjerteinfarkt.
- Dr Heisenbottle. - Han behandlet meg sist.
- Fyll ut dette. - Agentpersonligheten.
Ingen kan vite hva de ville gjøre i en gitt situasjon.
I 2008 ble lydighetseksperimentene gjentatt-
- med omtrent samme resultat.
Over 60 % av de frivillige gikk hele veien.
I 2010 ble de gjentatt i en fransk dokusåpe:
"Le jeu de la Mort", dødens spill. Deltagerne ble drevet av publikum.
Over 80 % gikk hele veien.
Alexandra Milgram, Sasha, bor ennå i leiligheten vi delte.
Barna våre bor med sine barn i Boston og Toronto.
Sasha giftet seg aldri på nytt.
Lydighetseksperimentene blir nevnt-
- i nesten alle lærebøker om psykologi.
Filmen min vises for hvert nytt årskull på West Point.
Mine metoder og resultater utfordres og hånes fremdeles,-
- men hver gang en ny skrekk gir opphav til systematisk vold,-
- tas eksperimentene opp igjen for å stille spørsmål ingen kan besvare.
Vi er kanskje marionetter,-
- men jeg tror vi er marionetter med iakttakelsesevne.
Med bevissthet. Iblant ser vi trådene.
Det er kanskje det første skrittet mot å frigjøre seg.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com