YALES UNIVERSITET Augusti, 1961.
Hej. Jag är mr Williams Tack för att ni kom.
- Och ni heter? - Fred Miller.
- Då är ni... - James Wallace.
Bra. Slå er ner.
Innan vi börjar ska ni få betalt. Dubbelkolla gärna att namnen stämmer.
Ni får pengarna för att ni kom hit. Oavsett vad som händer är de era.
Jag får be er skriva på kvitton.
Psykologer har flera teorier om hur människor lär sig.
Ibland hjälper belöning, ibland bestraffning.
Vi vet att bestraffning... Tack.
...driver inlärning. Ett exempel är barnaga.
Men vi vet väldigt lite om mekanismerna
för nästan inga studier har gjorts på människor.
En av er ska agera elev
och får en mild bestraffning om han svarar fel.
Bestraffningen ges av en lärare. Vad är det för bestraffning?
Låt oss först se vem som blir elev och vem som blir lärare.
Om ni väljer den ena...
Lärare. Då är väl jag elev.
Bra.
Den här skapar elstötarna.
Varsågoda.
Då ska vi koppla in eleven. Följ med mig.
Får jag lämna hatten här? Javisst.
Ni kanske ska ta av kavajen. Slå er ner.
När ni trycker på nån av knapparna tänds en lampa i det andra rummet
och visar läraren ert svar.
Vad är det för slags frågor? Flervalsfrågor. Ordpar.
Stark arm, svart gardin... Vi vill att ni memorerar dem.
Läraren läser dem först i par. "Stark arm."
Sen läser han det första ordet
följt av en serie ordval: "rygg", "arm", "gren" och "knuff".
Er uppgift är att minnas vilket ord som ingick i paret.
Arm? Just så. Ni väljer med knapparna.
För det första ordet trycker ni på den första knappen.
För det andra ordet trycker ni på den andra knappen, och så vidare.
Om ni svarar fel får ni en elstöt. Kan ni kavla upp höger skjortärm?
Kan ni hjälpa mig spänna fast honom?
Hur långt går han? Den är...
Vem vet? ...kopplad till generatorn.
Elektrodgel. Elektrodgelen minskar brännskadorna.
Jag borde nämna att en läkare för några år sen upptäckte
att jag har ett milt hjärtfel. Det är inget allvarligt, men...
Hur farliga är stötarna?
De kan göra mycket ont, men ger inga permanenta skador.
Okej. Vi kommunicerar från rummet intill.
Jag gjorde labbrocken grå. Vitt leder tanken till läkare.
Tack. Om han svarar fel ger du en stöt med en av brytarna.
Varje brytare är kopplad till en röd lampa.
För att ge läraren en bild av stöten som eleven får
vill vi ge er en provstöt.
Går det bra? Om ni kavlar upp ärmen...
Man förstår livet baklänges men måste leva det framlänges.
Bra. Jag får be er att blunda
och gissa hur stark spänning ni utsätts för.
Blunda.
Det är nu experimentet börjar.
Om ni använder den här skalan för att gissa spänningen...
Ja... 195? Nej, det var fel.
Det var 45 volt.
Okej.
Nå, min elev... Jag ska läsa orden för er.
Sen upprepar jag det första ordet. Då vill jag att ni uppger det andra.
Han har ingen mikrofon, men kan höra er.
Fortsätt. För varje felaktigt svar ökar ni spänningen.
Det är viktigt att ni följer protokollet exakt.
Okej, då börjar vi.
"Blå flicka. Trevlig dag. Tjock nacke. Grönt bläck. Rik pojke."
"Snabb fågel. Trubbig pil. Mjuk hårlock."
"Sval grotta. Gyllene färg."
Det första ordet är "blå".
"Pojke, flicka, gräs, slagträ."
Det stämmer. "Mjuk. Matta, kudde..."
Han vänjer sig och hittar så småningom en rytm...
Det var fel. ...tills...
90 volt.
Ja... Nu, så.
"Gyllene. Mynt, halsband, måne, färg."
Det var fel. 120 volt. Gyllene färg.
"Hårt. Berg, huvud, bröd, arbete."
Det var fel. 135 volt.
Okej... "Blöt. Natt, gräsmatta, and, tygbit."
Det var fel svar. 150 volt. "Blöt and."
Det gjorde ont!
Hur vet man när en riktig förändring är på gång i ens liv?
"...man, flicka."
Våning åtta, tack. Samma.
Ska vi till samma fest? Troligtvis.
Känner ni Doris Izen? Saul Harwoods bjöd in mig.
Honom känner jag inte till.
Ska vi prata vidare eller invänta en introduktion?
Är ni dansare? Jag läste till dansare i Paris.
Nu jobbar jag på kontor. Och ni?
Jag läste på Yale. Inte dans, men jag har varit i Paris.
Vad läser ni? Jag undervisar i socialpsykologi.
Fick han ert telefonnummer?
Så om jag vill ha det kan jag fråga honom?
Socialpsykologi. Vad betyder det?
Det är en kombination av sociologi, antropologi och psykologi.
Det täcker allt från hur folk pratar i hissar
till rollspel, konformitet, auktoritet...
"Mjuk. Matta, kudde, hårlock, gräsmatta."
Det var fel. Stöt på 165 volt.
Släpp ut mig! Jag sa ju att jag har hjärtfel!
Jag tänker inte delta mer!
Han vill inte fortsätta. Fortsätt, läraren.
Han vill inte fortsätta. Ja...
Oavsett vad eleven tycker måste han lära sig alla ordpar.
Fortsätt, läraren.
Lugna dig. Fokusera!
"Sorgsen. Uppsyn, musik, clown, flicka."
Fel svar. 180 volt. Jag klarar inte mer. Släpp ut mig!
Han gick hela vägen. De flesta gör det.
"Spetsig. Yxa, nål, pinne, kniv."
Om eleven inte svarar ska det tolkas som ett felaktigt svar.
Han skrattar och försöker dölja ansiktet i handen.
Det har hänt honom nåt. Kan ni titta till honom?
Inte nu. Fortsätt, läraren.
Men du tar ansvar? Det är mitt ansvar, ja.
Fortsätt, är ni snäll.
"Blöt. Natt, gräsmatta, and, tygbit."
Han knyter näven och håller den mot bordet.
Hur känns det, Alan? ...diamant, måne, färg.
375 volt. Risk för svår skada.
Släpp ut mig! Ni kan inte tvinga mig att stanna.
Vad är det här? Jag gillar färgerna, bara.
Gör inte du det? Jo.
Den är din. Skicka den med posten.
Eller så kan du flytta hit.
Det vore lättare, va?
"Blöt. Natt, gräsmatta, and, tygbit."
"Blöt and." 435 volt.
Okej... "Modig."
"Kvinna, soldat, hund, häst."
"Modig kvinna."
450 volt.
Vad nu? Jag har nått slutet, 450 volt.
Fortsätt. Den sista brytaren igen. Men... han kan vara död!
Experimentet kräver att ni fortsätter. Fortsätt.
Och hans hälsa kvittar? Oavsett hans åsikter fortsätter vi.
Inte för att vara oartig, men ni borde titta till honom.
Ni kan bara glänta på dörren.
Jag hör honom inte längre. Vi måste fortsätta.
Fortsätt. Nästa ord är "vit".
"Vit. Sky, häst, sten, byggnad."
"Vit häst." 450 volt igen.
"Klar. Kurs, regel, hud, himmel."
Fel svar. 450 igen.
Tack. Då var vi färdiga. Okej.
Jag ska tala med eleven. Han kanske är upprörd.
Min assistent har några frågor. Det går bra.
Dr Milgram. Trevligt att råkas.
Jag skulle vilja... Nej, tack.
Jag vill ställa några frågor. Det går bra.
Varför gav ni mannen i rummet, eleven, stötar?
Som ni såg ville jag avbryta, för han skrek varje gång.
Lät det som om han hade ont? Ja.
Bad han er avbryta experimentet? Ja.
Hade han rätt att avbryta? Jag vet inte.
Varför avbröt ni inte experimentet?
Varför jag inte gjorde det? Han sa åt mig att fortsätta.
Varför lyssnade ni på honom och inte mannen som skrek?
Jag trodde att experimentet hängde på mig.
Ingen sa åt mig att avbryta. Han gjorde det.
Det är sant, men han... Han var försöksobjektet.
Vem bar ansvar för det faktum att han fick stötar?
Jag vet inte.
Kan ni besvara frågorna 618 på formuläret framför er?
Här är en penna.
Jag blir lätt orolig. Nervöst lagd.
Jag förklarade för mr Wallace att maskinen brukar användas på smådjur.
Möss, råttor och så vidare.
Siffrorna är förledande. Maskinen har justerats
så att stötarna är lite starkare än den ni fick.
Mår ni bra? Ja då.
Jag hyser inte agg. Jag hade nog gjort likadant.
Varje försöksperson försonas med eleven.
Vi ber honom hålla tyst, så framtida rekryter inte anar nåt.
Efter hand berättar vi mer.
Mannen i det andra rummet fick inga stötar.
Den enda riktiga stöten var den ni fick.
Vi studerar er reaktion på att tillfoga en okänd person smärta.
Experimentet handlar om att lyda order.
Eleven är en av våra medarbetare.
Jim, du kan komma hit. Han fick inga stötar.
Vi försökte inte luras, utan ville bara se era reaktioner.
Vilken lymmel! Jag var så orolig!
Ni är en bra karl. Jag hyser inte agg.
Ni trodde att stötarna var äkta. När han tystnade ville jag avbryta.
Men ni fortsatte. Jo, men jag ville inte det.
Nå... Ni förstår upplägget. Vi ville ha er sanna reaktion.
Ni får en kopia av slutrapporten, men vi ber er hålla tyst.
Ni kan ju träffa en blivande deltagare.
Hur känns det att ha gjort det här, nu i efterhand?
Nu när jag vet sanningen känns det väl okej.
Tack för att ni kom. Vi uppskattar att ni tog er tid.
Alan visar er ut. Slutrapporten blir nog intressant.
Tack... Ja, tack.
Jag blir fortfarande nervös. Du är iskall.
Alla år som lärare ger väl... ...ett pokeransikte?
Disciplin, tänkte jag. Som en dödgrävare.
Du menar begravningsentreprenör.
Läraren känner av dominoeffekten i sin roll.
Vi borde ta in några kvinnor. Min fru hade...
Vi har nio barn. Hon hade avbrutit direkt.
Nio barn? Är du säker? Ja.
De kan få varsitt par strumpor om stötarna dödar mig.
Du är modig, Jim. Nu kommer nästa.
Jag föddes i Bronx 1933.
Pappa var från Ungern, mamma från Rumänien. Båda var judar.
Det var en slump att de hamnade i USA
i stället för att mördas av nazisterna
som miljontals andra i Europa.
Det är ursprunget till lydnadsexperimenten.
Ur det kom min föraning. Ur det kom min oro.
Hur kan civiliserade människor delta i destruktiva, inhumana handlingar?
Hur kunde folkmord företas så systematiskt?
Hur kan de som utförde morden leva med det de har gjort?
Min dotter, Michele, var brådmogen. Hon är ännu inte född
men sa: "Min pappa är psykolog, men pratar inte med folk i en soffa."
"Han är en experimentell psykolog. Han gör experiment."
Låt oss se vem som blir elev och vem som blir lärare.
Lärare. Det står så på båda. Har ingen fattat det?
- Ingen. - Varken bankiren eller rörmokaren.
- Inte glassbilsföraren. - Han var hemsk.
- En sinnesslö mesomorf. - Manuset håller tempot uppe.
- Bara män? - De börjar flyta ihop.
Ni leder både läraren och eleven till... den elektriska stolen.
Vi kallar den inte så. Men, ja. Om ni följer med mig...
- Här bor jag. - Jag hade känt mig instängd.
De ser till så jag har fullt upp.
- Jag har faktiskt hjärtfel. - Det ger dig en viss autenticitet.
Jag är bättre skådespelare än revisor.
Det är snart dags för nästa.
Är det nån där? Alan, kanske.
Ska vi gå in dit? Visst.
För att förevisa stöten som eleven får
vill vi ge er en provstöt. Går det bra?
Visst. Sträck ut armen.
Och det är den enda riktiga stöten. Har du provat?
Fått en sån stöt? Ja, det är inte behagligt.
Om ni använder skalan för att gissa spänningen i stöten...
Jag vet inte. Det var bara 45 volt.
Ni kan börja. Han har ingen mikrofon, men kan höra er.
Tala i mikrofonen. Rummen är delvis ljudisolerade.
Är ni redo, eleven?
Fortsätter med kall likgiltighet. Artig mot försöksledaren.
Tycks inte njuta av handlingen.
Fel svar. Rätt svar är "låda".
Brysk när han säger "Rätt".
75 volt. Släpp ut mig!
Varje gång han ger en stöt blottar han tänderna.
"Söt. Karamell, flicka, smak, gurka."
Fel. "Söt smak." 120 volt.
Släpp ut mig!
Tittar sorgset på försöksledaren och läser nästa ordpar.
Fel. "Sann historia." 135 volt.
"Långsam. Promenad." Efteråt säger han...
...att eleven hade gått med på det hela.
Fel. "Långsam musik." 150 volt. Släpp ut mig!
Jag klarar inte smärtan.
Han tycks få ont. Det blir inga permanenta skador.
Ja, men jag vet hur stötar känns. Jag är elingenjör.
Man blir riktigt vimmelkantig, särskilt om man spänner sig.
Förlåt, men...
Det är avgörande att ni fortsätter. Jag vägrar så länge han skriker.
Ni har inget val.
Varför har jag inget val?
Jag kom hit frivilligt, för att hjälpa forskningen.
Men om jag måste skada nån... Tänk om det var jag!
Nej, jag kan inte fortsätta.
Jag har nog redan gått för långt.
Jag kunde ha gråtit, fast han såg ut att vilja slå mig.
Gråtit av tacksamhet.
Hela dagen hade bara varit "fel!".
Jag får höra dig skrika hela dagen. Jag med.
Var han dansk? Nederländsk.
Det var inte det som avgjorde saken, utan att han jobbar med elektricitet.
Alla tycks vilja imponera på dig, av nån anledning.
Men varför?
Varför fortsätter majoriteten fram till den sista brytaren?
Varför är nederländarens beteende avvikande och inte normen?
Alla tillfrågade psykiatriker sa
att få skulle gå hela vägen.
Killen på Pepe's Pizza har mer koll.
Pepe? Han heter Carmine.
Ni förstår vad jag menar. Slaktaren, bagaren... Vem som helst!
Jag skulle vilja prova. Provstöten, alltså.
Jag vill veta hur det känns. Sasha...
Jag har inte ens tänkt tanken, fast jag till synes får värre stötar.
Det här är inte nödvändigt. Men heller inte skadligt.
Jag vill förstå det hela bättre. Okej.
Andra armen.
Tack. Varsågod.
Jag skapade totalt 25 varianter
och fortsatte med experimenten under två terminer.
Eleven får banka på väggen, utan att säga nåt.
Läraren får trycka elevens hand mot en kopparskiva...
...så han tvingas få en stöt. Fel svar. 135 volt.
Vi flyttade till ett slitet kontor
för att utplåna universitetets skrämselfaktor.
På Yale tog vi även in kvinnor.
Vad har ni gjort? Han sa "Aj!".
Stängde ni av maskinen? Jag trodde att...
...om det verkade som om...
Okej. "Kort." Maskinen.
Fortsätt, är ni snäll.
Okej. "Kort. Mening, film, tid, kjol."
Tyvärr var det fel. "Kort tid."
I nästan alla fall är resultaten desamma.
De tvekar, suckar och stönar, men de fortsätter
till 450 V, "risk för svår skada", enbart för att nån ber dem göra det.
Resultaten är skrämmande.
De antyder att amerikaners karaktär inte kan skydda landets invånare
från råhet och omänsklig behandling under en illasinnad auktoritet.
Milgram. Det betyder granatäpple på hebreiska.
En av Bibelns sju frukter. Ni är jude, som jag!
Ni verkar upprörd. Ni kan boka en tid.
Ni gillar inte överraskningar. Jag har tänkt på testet.
Det skrämde min fru, det jag gjorde. Hon tror att hon inte hade gjort det.
Vet ni vad? Vad?
Man kan ju inte veta! Nej.
Om det är nån tröst skrattade många nervöst.
Min fru väntar på mig med middagen.
Var det en inbjudan? Nej. Boka en tid.
Vi lät filma de sista två dagarna, den 2627 maj 1962.
Fyra dagar senare avrättas Adolf Eichmann.
Eichmann, förintelsens arkitekt, låg bakom morden på miljontals judar.
Han flydde till Argentina efter kriget.
Han kallade sig Ricardo Klement och arbetade på Mercedes Benz.
Israeliska Mossad grep honom 1960 och förde honom inför rätta.
Jag vill överlämna en översättning till tyska av nummer 887...
Eichmann förnekade inte sina brott och uppvisade ingen ånger.
Han kallade sig en mellanhand.
"Jag gjorde inget utan instruktioner från mina överordnade."
"Vaggan står vid en ravin. Sunt förnuft säger oss"
"att vår existens är en skärva ljus mellan två evigheter av mörker."
Släpp ut mig! Det gör ont!
Jag sa att jag har hjärtfel! Jag vill inte delta mer!
Aj! Släpp ut mig!
Släpp ut mig!
Stanley, det blev ett bra avslut på lydnadsexperimenten.
Jag borde berätta om Asch. Solomon E. Asch.
Han var min handledare på Harvard och jag jobbade för honom
på Princeton.
Asch är han med linjerna, va? Ja.
Studien ni deltar i handlar om hur ni uppfattar linjers längd.
Jag har ett antal kort här. På varje kort finns ett antal linjer.
Er uppgift är enkel: titta på linjen till vänster
och avgöra vilken linje till höger som har samma längd.
Här återskapas experimentet. Fem av sex deltagare är medarbetare.
Försökspersonen, i vitt ttröja, hör alla andras svar först.
Två. Två.
Bra. Vi tar nästa kort, samma fråga.
Tre. Tre.
Efter de första rundorna väljer de andra fel linje.
Två. Två.
Försöksobjektet ger efter för grupptrycket.
Tackar.
Experimentet fick titeln:
"Grupptryckets effekt på omdömesförmågan."
Fin titel. Den gjorde Asch känd.
Bland sociologer.
Att fokus var på linjer störde mig. Jag ville göra nåt mer relevant.
Stanley! Trevligt att träffas.
Sasha. Vad roligt att träffas! Stig på!
Stanley. Kul att ses!
Tiden med Asch var hemsk.
Byråkratin och arrogansen på Princeton...
Att inte få använda papper utan att det skulle diskuteras.
Åt jag godis på kontoret skrev nån klagobrev.
Jag ville träffa ledande forskare. Det fick jag inte.
Jag ville erkännas för mitt bidrag till hans bok om konformitet.
Han skrev aldrig färdigt boken. Jag kände mig lurad.
Jag väntade mig mer.
Kalla mig Schlim. Vi håller inte på konventionerna här.
I en hiss? De träffades i en hiss!
Kan nån lugna hunden?
Jag försöker ännu imponera på honom.
Vi kan studera den mänskliga naturen, men aldrig undgå den.
Jag var på väg till en fest och kände att nån följde efter mig.
Vi klev på hissen och skulle till samma våning.
Nån av oss sa: "Ska vi till samma fest?"
Mitt öde var beseglat. Vi pratade hela kvällen.
Han gav mig skjuts hem.
Vi hade mycket gemensamt. Min mamma är från Ryssland.
Min systers väns föräldrar i Wien skickade dem till New York.
När jag var där hade de återtagit sin gamla klädfabrik.
Den här kommer därifrån. En berest amerikansk flicka.
Född i Schweiz, utbildad i Paris och klädd i en kappa från Wien.
Varför har vi inte träffats förr?
Varför fokuserar du på lydnadens negativa sidor?
Varför fokusera på det destruktiva? Lydnad måste inte ge ondska.
Vi ser nog bägge ur den historia som förde dig hit
ett maktmissbruk med oöverträffade, dödliga aspekter.
Varför får experimenten mig att känna mig smutsig?
Han väntade sig inte såna resultat.
Han försökte ändra premisserna så att folk skulle vägra att lyda.
Vi träffades på bibliotek. Vi, alltså inte vi.
Förlåt, det här är häpnadsväckande.
Bland 780 försökspersoner har inte en enda rest sig
gått till dörren och tittat till mannen som skriker.
Inte en enda.
Sasha läser ett program i socialvård på Smith.
Min första lydnadsartikel, som skickades in för två år sen
publicerades i oktober 1963.
Då har jag nyss börjat på Harvard som lektor i socialpsykologi.
Imponeras jag av mig själv?
Jag tog doktorsexamen här och Harvard är bästa stället.
Försökspersonerna svor, stammade
bet sig i läppen och knöt nävarna.
Det var typiska reaktioner, inte undantag.
Trots det lydde de flesta.
Ja? Hur rättfärdigar ni bedrägeriet?
Jag ser det som en illusion.
Illusioner kan fungera avslöjande, som på teater.
Illusionerna är en scen för att avslöja dolda sanningar.
När man går teater vet man att man ser en pjäs.
Försökspersonerna visste ingenting. Ni lurade dem.
"Hej. Dagens experiment gäller blind lydnad av auktoriteter."
"Kan ni låtsas att maskinen ger den andra personen stötar?"
Hur rättvisande blir det? Men i praktiken...
...gav ni försökspersonerna en sorts mentala stötar.
Och ångesten? Nej.
Om ni fokuserade på fakta skulle ni se felet i er analogi.
Som Kierkegaard sa:
"Utan paradoxen är tänkaren professor."
En lektor. Ja, än så länge är vi lektorer.
Mannen som står i hissen är vårt objekt.
De som kliver in: mannen i skjorta, damen i regnrock
och ännu en av våra anställda, står vända mot väggen.
Som ni ser försöker mannen...
...behålla sin individualitet.
Men steg för steg...
Han tittar på sitt armbandsur, som en förevändning.
Det är sant. Jag använder mig ofta av illusioner.
Den här mannen har visst varit med förr.
"Dolda kameran" inspirerade mig.
Det syns i brevexperimenten som jag tänkte ut redan vid Yale.
Lämna ett slutet, frankerat brev, utan poststämpel.
Lämna det i en butik eller telefonkiosk.
Lämna det på en bil med en lapp: "Hittad nära bilen."
Alla brev är adresserade till samma postbox
men till fyra olika mottagare:
Kommunistvännerna, Nazistvännerna.
Medicinforskarna och mr Walter Carnap.
Alla är påhittade.
Innehållet i brevet, om nån skulle läsa det
är en fråga från Max till Walter inför ett möte.
Carnap. Det är ett märkligt namn.
Som filosofen?
Hundra brev gick till varje mottagare.
72 skickades till forskarna och 71 till mr Walter Carnap
men bara 25 till kommunisterna och lika många till nazisterna.
Amerikaner ogillar nazister och kommunister.
Resultatet är rimligt och lugnande
men inte förvånande. Varför inte gå vidare?
Tokata Morata körde till North Carolina
med fler brev.
När breven når fram bekräftas fördomar återigen.
Fler ariskvänliga brev skickas i vita områden.
Fler afroamerikanvänliga brev skickas i svarta områden.
En variant är att leja en pilot som flyger lågt över Worcester
och slänger ut brev som landar i träd och på tak.
Inte alla mina idéer är geniala.
Det är inte på förstasidan, märkligt nog.
Här. På sidan tio.
Okej...
"Många upprördes över grymhet, men fortsatte ändå."
Märkligt att se sitt eget namn, men jag vänjer mig nog.
"Försökspersoner har studerats i 24 situationer."
Det var väl inte 1000?
Vi pratade i en halvtimme. Inte ett citat!
"Dr Milgram påpekade att man, mellan 1933 och 1945"
"systematiskt mördade miljontals personer."
"Gaskammare byggdes och lik tillverkades"
"med samma effektivitet som inom tillverkningsindustrin."
Det var ett citat.
Tror du nån annan läser tidningen?
President Kennedy har blivit skjuten i sin bil i Dallas.
Han sköts i huvudet.
Det är Milgram. Det är väl ett experiment.
Kelly, slå på radion.
...under sin färd genom Dallas.
Mario Brian kan inte bekräfta om presidenten lever, men...
Han har fejkat sändningen. Undrar vad experimentet handlar om.
Det är sant! ...kritiskt tillstånd.
Texas guvernör, John Connally, blev också skjuten.
Jag fick köpa den billigt av en doktorand.
Han gav mig ett bra pris. Den låter. Kan du titta på den?
Stanley, dekanen bor mittemot. Vi sökte precis ekonomiskt stöd.
Ja, vad ska han göra?
Bryr du dig inte om vad han tycker? Det sa jag inte.
Vi ses snart.
Jag förstår att den ger fel intryck. Gör du det?
Eller låtsas du vara nån som lyssnar och är resonlig?
Vi kommer att behöva två bilar.
Är det dekanen?
Det kanske imponerar på anställningskommittén.
Återlämnade du bilen? Ja.
Klokt. Inga av de fast anställda professorer kör Jaguar.
Jag gillade inte färgen.
Får du avslag nu beror det inte på bilen.
Men det väl måste svida? All kritik, alla starka reaktionerna.
Hon genomgick en skilsmässa. Jag tog det inte personligt.
Jag genomgår en skilsmässa. Jag spottar inte på folk.
Jag beklagar.
Tack.
Jag är kanske på min vakt
men hur skulle ni känna om ni angreps i fackpressen
under rubriken: "Om forskningsetik och Milgrams lydnadsexperiment."
Psykiatriker, inklusive några av er
trodde att en på tusen skulle ge alla stötar.
Det var fel med en faktor 500.
Det som hände var en upptäckt, inte uttänkt i förväg.
Men ni räknade med att folk skulle bli oroliga.
Stress var ett ingående moment. Påtaglig stress.
I varje experiment är resultatet är okänt.
Det kan misslyckas. Det är en del av tjusningen.
Men det etiska... Jag ville ställa en fråga.
Ett antal frågor om lydnadens psykologi.
Vad formar den? Vilka försvarsmekanismer uppstår?
Vilka känslor får en människa att fortsätta lyda?
Om vi ska utbilda inom moral
bör forskningen förstärka vår moral, inte urholka den.
Tvingade ni folk att tortera andra? Nej.
För att se om... Nej!
Det vore främmande för mig. Ingen blev tvingad.
Försöksledaren gav instruktioner.
Det som hände mellan ordern och utfallet
fick individen själv välja fritt: att lyda eller att inte lyda.
Jag förstår inte hur ni kan likställa trakasseri i laboratorium
med medverkan till massmord.
Trakasseri?
Efter experimenten fick alla försökspersoner ett formulär.
Här är några exempel.
84 % var glada att ha medverkat i experimenten.
15 % var neutrala.
1,3 % upplevde det som negativt.
1,3 procent!
Fyra av fem ville se fler liknande experiment.
74 % tyckte att de lärt sig nåt viktigt om sig själva
och om vad som formar mänskliga handlingar.
Ett år efter studien anställdes psykologen Paul Errara
för att träffa försöksobjekt som lidit efteråt.
Det här är inget lurendrejeri. Jag förstår om ni känner tveksamhet.
Ja. Det här är ett rapporteringsmöte.
Vi vill bedöma efterverkningarna. Berätta vad ni känner.
Jag undrar vad syftet var.
Målet var att lära oss nåt om den mänskliga naturen.
Lektor Milgram? Jag hoppas verkligen...
...att ni inte känner att ni ångrar er medverkan.
Det var intressant. Jag gillar inte att skada andra.
Jag förstår inte att jag gick hela vägen.
Jag fick skuldkänslor. Skulle vi få kaffe?
Ja. Jag berättade för min man.
Man skulle inte det, men jag lyder inte alltid.
Han sa att han inte har gjort det. Att han hade vägrat.
Jag ville gråta, men skrattade. Jag gjorde båda delar.
Jag var rädd och darrade.
Jag försökte memorera ordparen, om vi skulle byta plats.
Många tror att allt en person gör
beror på hennes tankar och känslor.
Vill ni ha kaffe? Ja, tack.
Grädde, socker? Socker.
Både och. Ja, tack.
Ibland kan en persons handlingar bero lika mycket på
situationen som råder.
Den här situationen överväldigade er personliga handlingskraft.
Jag är en förstående människa. Jag är intelligent.
Säg sanningen.
Jag samarbetar även om det svider, men ljug inte för mig!
Målet var att främja vetenskapen och lära oss nånting.
Man kanske inte ska göra experiment som kräver att man luras.
Lura gärna andra, men inte mig.
Vi höll ett halvdussin möten med Errara.
Möten var inte välbesökta, men förvirrade.
Vi slöt oss till att ingen hade kommit till skada.
Stanley? Tom Shanning!
Tom gjorde stötgeneratorn. På Yale.
Trevligt att träffas. Det här är Michele.
Tråkigt att höra om Jim! Jag trodde hjärtfelet var ett skämt.
Ja, han skulle äta frukost, men fick en hjärtinfarkt.
Han hade nio barn. Så hemskt!
Men man kanske inte ska skaffa så många barn.
Hon tar oss till Paris. Sasha tror att jag behöver semester.
Ja, jag hörde om kritiken. Han kan få fast anställning.
Folk gnäller alltid. Du får ge ut din bok.
Jag har annat att göra. Problemet med den lilla världen.
Vi bad folk i Kansas och Omaha
att skicka ett paket till en person i Massachusetts.
Instruktionerna var enkla.
Det fanns en mottagare: en börsmäklare vid namn Jacobs.
Man skulle skicka paketet till nån som kunde känna honom.
En vän, släkting eller bekant.
Det viktiga var att det var nån man tilltalade med förnamn.
Folk ombads fylla i sina namn och även skicka vykort till oss.
Om det funkar? Vi vet inte.
En kvinna i Omaha skickar paketet till en vän i Iowa.
Hon skickar det till nån i Massachusetts.
Han skickar det till en garvare, som skickar det till sin svåger.
Det går till en tandläkare och en tryckare
som skickar det till mr Jacobs. Sju länkar i kedjan.
Snittkedjan har 5,5 länkar.
Det är alltså mindre än sex steg mellan dig och miljontals främlingar
som du kanske aldrig träffar.
När vi förstår nätverksstrukturen
kan vi förstå mycket mer om samhället.
En vanlig åkomma kanske inte är befogad?
Känslan av att vara isolerad och ensam.
Jag behöver väl inte berätta i detalj om det jag upplevde i Bukarest?
Morden och tortyren?
Varför nämna det? Det är relevant.
Han fick inte fast anställning på Harvard.
Du vill sätta det i perspektiv. Det är inte bara det.
De tog folk till slakthuset och hängde dem på köttkrokar.
De skar upp deras magar. En femårig pojke!
De såg på medan tarmar och blod strömmade ut.
De skrev lappar och satte på kropparna: "Kosher."
Serge lär mig om... Världen.
...pogromerna i Rumänien under kriget.
Järngardet tände eld på folk och kastade dem från byggnader.
Det är mitt charmanta sätt att säga att er mans arbete är mycket viktigt
och ligger rätt i tiden. Teknikerna och offren förändras
men frågan är ändå: hur kan det hända?
Hur blir det normaliserat?
Algerietrevolten. Tortyren.
Känner ni till den? Självfallet.
Ni borde göra lydnadsexperimenten i Europa.
Frankrike. Tyskland. Återskapa dem.
Blir resultaten annorlunda? Jag tror inte det.
Vem ska finansiera dem? Experimenten är ju oetiska.
Ingen fast anställning, inga pengar. Och etiknämnderna...
Man kan inte göra experiment utan deras godkännande.
Han skriver klart sin bok och sen vill han släppa den biten.
Nå... Om man tittar under en sten hittar man fula varelser.
Dina andra experiment, med breven, är listiga och hoppingivande
men du måste återgå till lydnadsexperimenten.
Måste jag? Ja, Stanley. Du har inget val.
Mitt nya jobb på City University innebär en löneökning
och en professur vid institutionen för socialpsykologi.
"Staden är som ett stort labb"
"som kan användas av doktorander inom socialpsykologi."
Så står det i universitetsbroschyren. Jag skrev texten.
Sasha ordnade en lägenhet med utsikt över Hudsonfloden.
Marc föddes 1967. Han minns knappt Cambridge.
Även när inget viktigt händer går tiden obönhörligt framåt.
Jag går till tåget varje morgon och pendlar till centrum.
Jag njuter av rutinen.
Dagens uppgift: sätt er på en buss.
När den börjar åka ska ni, högt nog så andra hör det
sjunga er älsklingslåt.
Vilken låt vi vill? Så länge ni kan texten.
Gå ut parvis. Den som inte sjunger antecknar.
Ni kanske tänker: "Det kan vem som helst göra!"
Eller: "Jag vill inte göra som han säger."
Eller: "Det är fånigt. Det förändrar inte världen."
Mitt svar är: "Sätt er på en buss och sjung."
Ge er av. Kom igen!
Ni får inte nynna.
Näste gäst är professor i psykologi vid City University i New York.
Han har skrivit en fascinerande, obehaglig bok:
"Lydnad och auktoritet" som precis givits ut av Harper & Row.
En applåd för en kreativ och kontroversiell socialpsykolog:
Stanley Milgram. Dr Milgram.
Era försökspersoner trodde att stötarna var äkta.
65 procent av dem gav stötar om 450 volt.
De var inte särskilt aggressiva människor
utan ett representativt urval av amerikaner i närheten av Yale.
I Newhaven väntade jag mig begränsad lydnad.
Sen tänkte vi fortsätta i Berlin. Vi väntade oss högre lydnad där.
Du slapp betala för en flygresa.
Nå, du gjorde experimenten på tidigt 60tal.
Nu är året 1974 och din bok känns ändå nydanande.
Vad beror det på?
Folk har inte förmågan att stå emot auktoriteter.
Men folk vill inte veta om det. Experimenten visar en sorts brist...
...i det sociala spelet. Moralen dödas eller upphävs.
Vad säger du till kritiker som menar att det är din moral som felar?
En av dem nämner det känslokalla sätt på vilket experimenten utfördes.
En annan kallar dem moraliskt frånstötande.
"Milgram borde själv få stötar."
Visst har experimenten lite kafkaartade inslag.
Experimenten lärde mig om den mänskliga naturens plasticitet
inte dess ondska. Vi är inte elaka, utan formbara.
65 % av de frivilliga var lydiga.
35 % såg moraliska problem, tog ansvar och vägrade att lyda.
Det blir inga permanenta skador. Enligt er!
Jag lyder hellre honom.
Ni har inget val. Kanske i Ryssland. Inte i USA.
Men lydnad var vanligare.
Man intalar sig att man själv skulle stå emot
men vad sa de Montaigne? "Vi bär på en dubbelhet."
"Det vi tror, det misstror vi."
"Vi kan inte bli kvitt det vi förkastar."
Ännu ett av mina experiment.
Hank, en doktorand, agerade folksamlingsfrö.
Han stirrade upp i tomma intet, på ett obefintligt ting.
När våra medarbetare blir fler
ser man en exponentiell ökning i antalet som stannar.
"Lydnad och auktoritet" översätts till åtta språk
och nomineras till National Book Award.
Den 24 oktober 1974, klockan 16.25.
Sheila Jarcho. JAR... Jag kan stava, Stanley.
...CHO. Hon berättar om brister i den mentala kartan.
Vi har redan gjort 500 kopior.
Hennes ansiktsuttryck fångar inställningen som forskarassistent.
Sitter mina ögon så tätt ihop?
Både män och kvinnor är kritiska till bilder på sig själva.
Fåfängan är förbluffande.
Känns allt som ett antiklimax efter lydnadsexperimenten?
Oroar du dig över att din framgång bara var tillfällig?
Egentligen är du förtjust i auktoriteter.
Du gillar att bestämma över oss. Mig, dina elever och din fru.
Mig? Ja, för helvete.
Jag jobbar här för att få betalt och för att det är kul.
Vad är det med dig, Sheila?
Gör bara som han säger.
Jag kommer inte överens med alla.
Den tillfälliga framgången... Hur många får ens en sån?
Jag har gjort psykologiexperiment, men vill helst skriva en musikal.
Klockan 16.27. Paul Hollender kommer på besök, brunbränd.
Brunbränd och uppgiven. Jag beklagar.
Ännu ett äktenskap åt skogen. Det är så tråkigt.
Men du ser bra ut. Hon gör en mur runt vår dotter.
Vad fint du har det! Det är inte Harvard, men tack.
Harvard hade inte gett dig ett så stort kontor
eller en så förtjusande sekreterare.
Jag tar det jag får. Ska du inte ta kort på mig?
Jag överväger saken.
Känner du dig nånsin oövervinnelig och strax därpå värdelös?
Jo. Och?
Kameran lockar sina subjekt.
Den registrerar inte passivt, utan lockar dem den registrerar.
Stanley Milgram?
När blev jag så gammal? Vad var det Kierkegaard sa?
Man förstår livet baklänges...
Den 24 oktober 1974, klockan 16.29.
Samtal med Paul Hollender avbrutet av ett bud
med den tyska översättningen av "Lydnad och auktoritet".
Omslaget visar taggtråd. Mein Gott!
Vad heter du? Thomas Shy.
Vill du delta i mitt experiment? Det beror på.
Han vill ta ett kort på dig. Okej.
Jag behöver en underskrift.
Han är intresserad av fotografiernas dolda kraft.
Okej.
Man förstår livet baklänges men måste leva det framlänges.
Ungefär samtidigt inleddes projektet "Den bekanta främlingen".
Vi tar foton på pendlare.
Varje person får en siffra.
Man gör kopior av fotona och en vecka senare följer man upp.
Hej, jag är student på CUNY. Kan du fylla i ett formulär?
Känner du igen nån här? Nej.
Och här? Det är jag.
Ja. Nån mer? Ja, men jag vet inte vad de heter.
De flesta känner igen fyra personer
som de ser, men inte pratar med. Bekanta främlingar.
Bland dessa finns "stjärnor", individer som de fantiserar om.
De funderar över deras liv och vad de jobbar med.
Om de stötte på varann på annat håll eller om nåt oväntat hände
skulle de kanske prata med varann.
Jag undervisar här och ser dig ofta. Jag undrar över allt du ser.
Du är bekant. Vad undervisar du i? Socialpsykologi.
Jag visste inte att du var britt. Jag antar att accenten är äkta?
Jag såg dig på tv! Good Morning America!
Han torterar folk med elektricitet. Det stämmer inte.
Han är kontroversiell. Har du läst min bok?
Har du? Jag hinner sällan läsa.
Jag läste recensionen. Det skrevs många.
Den i The Times var elak. Ja, den var elak.
Den nominerades till ett pris. Äh, varför utmana invanda tankar?
Ursäkta? Jag vill inte göra dig argare.
Ha en bra dag. Det var trevligt att träffas.
Jag blev mållös när jag läste om det i The Times.
Sen läste jag originalartiklarna och grubblade.
Grubblade? Ja.
Grubblandet ledde till idén om en tvpjäs av hög kaliber
som på en vuxen nivå och i fiktiv form behandlar
den typ av experiment du har gjort.
Den blir en språngbräda för mina figurer och påhitt.
Jag... Jag sparade den här.
Den har gulnat.
Stan, jag undrade över ursprunget till ditt namn.
Det betyder "granatäpple". En av Bibelns sju frukter.
Jag är jude, om du undrar.
Äpplet är en, va? Fikon, druvor... Oliver, är de frukter?
Nå, när du påvisar parallellerna och kopplingarna...
Hannah Arendt, "Den banala ondskan". Son Mymassakern...
Jag förstår tanken.
Jag är här på grund av ett problem med pjäsen jag föreslog.
"Playhouse 90". Columbia Broadcasting System, CBS.
Michele, ma belle.? Ca va? Hej.
Jag tänkte ta lite glass.
THE TENTH LEVEL Manus av George Bellak.
När jag är uppe så här sent tänker jag alltid på din farfar.
Sam? Ja, så hette han.
Han dog. Ja, i sömnen.
Det är bästa sättet, sägs det. Så man inte vet vad som händer.
Varför dog han?
Problem med hjärtat.
Det var innan du föddes. Innan din mamma hann träffa honom.
Han var bagare. Hans specialitet var tårtor.
Var han uppe sent? Ja. Du kanske också ärver det.
Det finns tre sorters människor.
Din forskning bekräftar det. Den som får saker att hända
den som ser saker hända och den som säger: "Vad hände?"
Eller hur?
Jag är dramatiker, inte forskare.
Ditt arbete är en språngbräda för mänskliga sanningar.
Du får betalt. Vad är problemet? Det handlar inte om pengar.
Hon vill tala med er igen. Det är visst akut.
Be henne lugna sig.
Ursäkta.
Dr Stanley? Ja?
Mr Bellak återvänder inte i dag.
Ursäkta? Han kan inte prata mer i dag.
Ni får gärna besöka inspelningen. Okej.
Sålde du rättigheterna till honom? Nej.
Det är en gråzon. Det är din bok. Dina experiment.
Antingen sålde du dem eller inte.
Enligt Harpers jurister har vi inte ett hållbart fall.
Inte för upphovsrättsintrång, eftersom programmet är fiktivt.
Är vi klara med det här? Jag får betalt som rådgivare.
Er pappa blir en fiktiv figur.
Varför det? Ja, och varför blir du en goj?
Jag är bara språngbrädan. Varför det?
Jag vet inte. Jag förstår. Du hade inget val.
Jag kan lämna tillbaka pengarna, men de gör programmet ändå.
Ja! Vilken bra idé. Du behöver inte vara så barsk.
De gör det inte av sadism.
Inombords vill de inte lyda.
Den inre smärtan visar det.
Stephen, det du gör är viktigt. Din design är djärv.
Och? Jag är försiktig.
Därför fick jag fast anställning innan svart var inne.
Det är knepigt. Allt nydanande får kritik.
Inget kan förbereda en på att ens liv faktiskt blir en dålig film.
Här är dr Stephen Turner på Radfords universitet.
Han är ungkarl, borgarbracka och spelas av William Shatner
fyra år efter "Star Trek".
Ossie Davis spelar hans kollega och bäste vän.
Du överväger inte hur fakulteten kan reagera.
Du kanske får undervisa i Sibirien.
Det här måste vara konstigt för dig.
Nå, ja. Jag har gjort film själv. Dokumentärer, förstås.
Jag tror Ossie syftade på...
Har du en bäste vän som är... mörkhyad?
Traditionen med en mörkhyad vän, varifrån kommer den?
Är inte din bäste vän mörkhyad? Nej. Är din?
Jag är bara en språngbräda.
Jag gjorde tv: s första kyss mellan folk av skilda raser.
Ja, i "Star Trek". Jag kysste Nichelle Nichols i tv.
Det var kontroversiellt. De på kanalen var oroliga.
De krävde en alternativ inspelning, men när de filmade...
...gjorde jag så här.
Första gången, 1968, i televisionens historia.
Jag läste om dina experiment.
Använde du några mörkhyade? Självklart.
Och resultaten? Samma som i övrigt.
Runt 65 % lydde.
Du hotade väl ingen? Nej.
Du torterade dem inte? Nej.
Det påminner mig om en dag när jag var 67 år gammal.
Två polismän ropade på mig.
"Kom hit, grabben. Kom!"
Har jag hört den här? Nej.
De ber mig kliva in i bilen och kör mig till stationen.
En av dem tar en burk sirap och häller över mig.
Sen skrattar de, som om de aldrig sett nåt lustigare.
Jag skrattade också.
De gav mig lite godis och lät mig gå hem.
Det dröjde 30 år innan jag berättade det för nån.
Var hände det, Ossie? I Södern? Det kvittar.
Lydnad förekommer inte bara i Tyskland.
Det står i tionde kapitlet. Få orkar läsa så långt.
Tionde nivån? Agenttillståndet.
Den folkvalda auktoriteten är i konflikt med samvetet.
Den banala ondskan.
Jag tar inte ansvar. Gör du? Jag tar ansvar.
Ett uteblivet svar räknas som fel. Du får trycka på brytaren!
Mr Dahlquist, det är din uppgift. Jag vägrar.
Ingen kan lära sig så här.
En gång i tiden kunde människor reagera mänskligt på allt.
Vi kunde vara en del av världen, som människor.
Men i dag får vi sällan se helheten, utan bara en del av den.
Vi har fördelat allt arbete. Alla har sin specialiserade roll.
Vi kan inte handla utan order från ovan.
Jag kallar det "agenttillståndet".
Individen lyder en auktoritet och fjärmas från sina handlingar.
Ni godkände reglerna. Agenttillståndet är... en policy.
Det är "Jag gör bara mitt jobb" eller "Det är inte min sak"
eller "Vi bestämmer inte över det".
Man lyder bara order och lagar.
Individen ser sig som ett verktyg som uppfyller andras önskningar.
En soldat, en sjuksköterska, en administratör, en skådespelare
en akademiker eller en konstnär.
Snälla, fortsätt. Herregud!
Mr Dahlquist... Håll käften!
Din jävel!
En person har ett val. Man väljer att vara en agent.
Väl i den rollen är det nästan omöjligt att gå tillbaka.
Fel. 195 volt. Dans.
Släpp ut mig! Fortsätt, är ni snäll.
Vi frågade: "Kunde han ha sagt nåt som hade fått er att sluta?"
De svarade alltid: "Nej, jag tror inte det."
Michele, vi sätter oss här.
Varm choklad. Ja, tack.
Till allihop? Vill du ha nåt? Det blir bra.
Sitt kvar.
Jag beklagar. Jag kan säga det tusen gånger och mena det.
Marc, vänd dig om.
Piaget.
Minns du när jag översatte Piaget?
Det var en mening om barns utveckling.
Det handlade om tidpunkten när barnet kan förstå skillnaden
mellan det sanna och det möjliga.
Jag insåg att vi väljer verklighet när vi väljer en partner.
Vad betyder det? Ett äktenskap är ingen fantasi.
Nej. Nej. Du har rätt.
Men det är ett val.
Du måste veta...
...att jag väljer dig varje dag. Jag väljer dig.
1984. Det var ett stort år för mig.
Jag var inbjuden talare världen över. Om lydnadsexperimenten, förstås...
...och kopplat till Orwells bok. En bok om en totalitär värld...
...där folk inte kan tänka själva.
Vem har en lösning på detta bryderi?
Dårar resonerar.
De visa låter bli
1984 var också året då jag dog.
Jag var 51 år gammal.
Ursäkta, vi behöver en läkare.
Jag heter Stanley Milgram. Det är min femte hjärtinfarkt.
Dr Heisenbottle. Han tog hand om mig senast.
Fyll i det här. Agentpersonligheten.
Ingen kan veta vad de skulle göra i en viss situation.
År 2008 upprepades lydnadsexperimenten
med ungefär samma resultat.
Över 60 % av de frivilliga gick hela vägen.
Under 2010 upprepades de i en fransk dokusåpa:
"Le jeu de la Mort", Dödens spel. Deltagarna drevs på av en livepublik.
Över 80 % gick hela vägen.
Alexandra Milgram Sasha bor kvar i lägenheten vi delade.
Våra barn bor med sina barn i Boston och Toronto.
Sasha gifte aldrig om sig.
Lydnadsexperimenten nämns
i nästan alla läroböcker inom psykologi.
Min film visas för varje ny årskull på West Point.
Mina metoder och resultat utmanas och förringas än
men varje gång en ny fasa ger upphov till systematiskt våld
tas experimenten upp igen för att hantera obesvarbara frågor.
Vi är kanske marionetter
men jag tror vi är marionetter med iakttagelseförmåga.
Med medvetenhet. Ibland ser vi trådarna.
Det är kanske det första steget mot att frigöra sig.
Översättning: Linnéa Holmén www.btistudios.com