Man siger, at nogle mennesker er knyttet sammen hinsides tiden
Forbundet af et ældgammelt kald, der runger gennem historien
Skæbnen
For lang tid siden i et fjernt land -
- fremstod der et rige, der strakte sig fra Kinas stepper -
- til Middelhavets kyster.
Det var Perserriget.
Brutalt i krig, kløgtigt under sejr.
Hvor det persiske sværd viste sig, fulgte orden efter.
Perserkongen Sharaman herskede sammen med sin bror Nizam -
- efter principper som troskab og broderskab.
Kongen havde to sønner, der beredte ham stor glæde.
Glæd jer!
Men i gudernes øjne var -
- kongefamilien endnu ikke fuldendt.
Ikke før den dag, hvor han blev vidne til en modig handling -
- hos en forældreløs dreng i kongestaden Nasafs gader.
Passér gaden!
Holdt!
- Hjælp. - Stands.
Løb! Løb, Bis. Løb!
Bliv her.
Slip mig!
I kongens navn!
Hvad hedder du, dreng?
- Dastan, herre. - Hvor er dine forældre?
Dreng!
Broder, tag ham op.
Kongen blev bevæget ved synet og -
- optog drengen Dastan i sin familie.
En søn uden kongeligt blod -
- og uden krav på hans trone.
Men måske var der andre kræfter på spil den dag.
Noget, der lå hinsides vor forstand.
Den dag, en dreng fra det mest usandsynlige sted -
- blev... prins af Persien.
15 ÅR SENERE
VED PERSIENS GRÆNSER
DEN HELLIGE BY ALAMUT
Sagnomspundne Alamut. Den overgår al fantasi i pragt.
Det er en by som enhver anden, prins Tus.
Blødsødent land giver blødsødne mænd.
Nu betaler de prisen for deres forræderi.
Min far forbyder os at røre Alamut.
Nogle betragter byen som hellig.
Men da vores vise far ikke er her, er beslutningen min.
Jeg vil holde et sidste råd med min ædle onkel -
- og mine to brødre, den tro Garsiv og...
Hvor er Dastan?
Kom nu! Jeg har satset en månedsløn.
Det er pinligt.
- Så prøv selv. - Ind med dig.
Skulle det være noget?
Prins Dastan!
Hvor er prins Dastan?
Prins Dastan er her ikke.
Deres Højhed, prins Tus har indkaldt krigsrådet.
Jeg kommer.
Vores dygtigste spejder har opsnappet en karavane på vej ud af Alamut.
Sværd af ypperste håndværk.
Pile med stålspids.
Og løfte om betaling fra krigsherren Kosh til Alamut.
De sælger våben til vore fjender, Dastan.
Sådan en pil dræbte min hest.
Blodet skal flyde i Alamuts gader.
Eller vore soldater omkommer i byen.
Ordren lød på at undertvinge Koshkan. Ikke på at angribe Alamut.
Vise ord, lillebror.
Ord fælder ikke fjenden, når han er bevæbnet med klinger fra Alamut.
Vi angriber ved daggry.
Hvis det er din beslutning, så lad mig angribe først.
Hvad siger du, Garsiv?
Jeg leder den persiske hær.
Dastan leder en bande gadedrenge.
De har ikke fine manerer, men de er dygtige i kamp.
Jeg bør have æren af at angribe først.
Atter hånden på sværdet.
- Der hører den hjemme. - Kære brødre!
Altid så ivrige.
Man siger, at prinsessen af Alamut er en skønhed uden lige.
Lad os marchere ind i hendes palads og se efter.
Ingen tvivler på dit mod, Dastan.
Men du er ikke parat til det her.
Garsivs rytteri skal føre an.
Prinsesse Tamina.
Den persiske hær er ikke marcheret videre.
Deres tro kan kun rumme sin egen sandhed.
Du må hellere rykke lidt væk.
Deres buer er ikke så gode.
Heller ikke deres sigte.
Kald rådet sammen.
Fortæl dem, at jeg sidder i stortemplet. Jeg skal bede.
Stortemplet!
Alamut har ikke været indtaget i tusind år.
Alting ændrer sig med tiden.
Det ved vi bedre end nogen anden.
Hvorfor lyder vi ikke din brors ordre?
Garsiv forstår sig kun på frontalangreb.
Det bliver en massakre.
Alamuterne koncentrerer sig om hovedporten.
Vi lister ind fra siden.
Har du drukket?
Der er vores indgang.
Der er to porte. Den ydre er nem.
Det er den indre, der er umulig.
Portmekanismen er beskyttet af to bemandede vagttårne.
Der er altid en vej ind.
Tag dig af yderporten og overlad den umulige til mig.
Du vil have os alle sammen dræbt.
Dejlig tale, Bis. Opflammende.
Blæs alar...
Hold det.
Pas på ryggen.
Østporten er åben.
Det er Dastans mand. Han er kommet ind. Dastan klarede den.
Tag opstilling ved østporten.
Tag opstilling ved østporten!
De har stormet østporten.
Spær adgangen til kammeret.
Javel.
Ud, alle sammen.
Du ved, hvad du har at gøre.
Først og fremmest skal den i sikkerhed.
Væk!
Fjollede sange og parfumeret røg hjælper dig ikke nu.
Mon ikke hun har andre evner, Garsiv?
Så passer historierne altså for en gangs skyld.
Vi ved, at I smeder våben til Persiens fjender.
- Hvor er de? - Vi har ingen smedjer.
Og de våben, vi havde, har I overvundet.
Vore spejdere siger noget andet.
- Du kan undgå megen smerte... - Al verdens smerte -
- kan ikke hjælpe jer med at finde, hvad der ikke findes.
Du lyder vis nok til at overveje en politisk løsning.
Giv dig til Persiens kommende konge.
Så hellere dø.
Det lader sig ordne.
Nej!
Prins Tus.
Lov mig, at Alamuts folk bliver nådigt behandlet.
Persiens Løve!
De kalder dig Persiens Løve.
Du har aldrig været god til at parere ordrer, Dastan.
Der er noget, jeg må forklare.
Nej...
Nej! Der er noget, vi skal fejre.
Men traditioner skal holdes.
Da du tog æren af at slå først, skylder du mig en gave.
Sikke en smuk dolk.
Han har bragt dig byen og dens prinsesse.
- Det må være gave nok. - Så sandt.
De første meldinger er lige kommet med vidunderligt nyt.
Din far har afbrudt sin bøn i østpaladset for at slutte sig til os.
Vel for at hylde os for vores store sejr.
Vi så tegn på, at Alamut bevæbnede vores fjende.
Tegn?
Jeg håber, du har bedre grunde til at belejre en hellig by.
Med mine soldater.
Dette... eventyr falder ikke -
- i god jord hos vores forbundsfæller.
Men det har du vel ikke taget højde for.
Søg ikke hjælp hos din onkel, dreng.
Beslutningen og dens følger står jeg inde for.
Jeg ved, du er ivrig efter tronen.
Men tro mig, du er ikke parat endnu.
Det ved ingen bedre end du, far.
Da jeg sætter din tillid højt -
- vil jeg selv søge efter våbnene.
Jeg kommer ikke tilbage, før jeg har bevis for Alamuts forræderi.
Det tredje trin er det sværeste.
Bror! Bror!
Vi har fundet spor efter tunneller i den østlige ende af byen.
Jeg er på vej derhen.
Du går glip af banketten.
Du og Garsiv kan tage jer af far imens.
Du har vel en hædersgave med til ham.
Selvfølgelig.
- Gaven, Bis! - Hvad?
Den er midlertidigt forsvundet.
Jeg vidste, du ville glemme det. Herskeren af Alamuts bedekåbe.
Den helligste genstand i Østen. Den gave er en konge værdig.
Du kæmpede som en mester for mig. Det gengælder jeg med glæde.
Et sjældent smykke.
Præsentér hende for kongen i aften.
Vil du virkelig have en ny kone, bror?
Hør på mig, Dastan.
Giftermålet med prinsessen sikrer mig hendes folks troskab.
Uden tilknytning til os udgør hun en farlig trussel.
Hvis far ikke godkender forbindelsen -
- skal du tage hendes liv med dine egne hænder.
Min ledsager er altså prins Dastan,
Persiens Løve.
Hædret for at knuse en så uskyldsren by.
Jeg er også glad for at se dig.
Selvom det er forbudt at straffe min konges fjender, gentager jeg det gerne.
Så er du en ægte prins af Persien.
Brutal og æreløs.
Sku ikke hunden på hårene, prinsesse.
Er der noget, jeg ikke ved?
Vent her hos Hendes Højhed.
Hvis du kan klare det... -
- ... så udvis et mindstemål af ydmyghed over for kongen.
For din egen skyld.
Du har dæmpet fars vrede.
En dag får du fornøjelsen af at være bror til kongen, Dastan.
Når bare du husker din vigtigste pligt, skal du nok klare dig.
Og hvad er det?
Sørg for, at hans vinglas er fuldt.
Jeg hører, at endnu en af mine sønner har tilsluttet sig rækken -
- af store persiske krigere.
Vi har savnet dig, far.
Jeg har bedt for dig og dine brødre, Dastan.
For familien.
Båndet mellem brødre er det sværd -
- der forsvarer vores rige.
Jeg beder for, at det sværd bevarer sin styrke.
Jeg havde håbet, at mine handlinger ville skåne vores folk for unødvendige tab.
En god mand ville gøre som dig.
Handle tappert og modigt for at vinde sejr og skåne liv.
Men en stor mand ville forhindre, at angrebet overhovedet fandt sted.
Han ville standse det, han vidste var forkert -
- uanset hvem der havde beordret det.
Den dreng, jeg så på torvet -
- kunne blive mere end blot en god mand.
Han kunne blive en stor mand.
Men indtil det sker så har jeg en gave til dig.
Nogle betvivler visdommen i, at jeg optog en dreng fra gaden -
- i min familie.
Jeg så en dreng, hvis blod ikke var ædelt, men det var hans karakter.
En konge af sind.
Tak, far.
Må jeg overrække dig herskeren af Alamuts bedekåbe?
Hvad kan jeg give dig til gengæld?
Bror!
Må jeg præsentere prinsesse Tamina?
Tus vil knytte hendes folk til sig ved ægteskab.
Jeg håber på din billigelse.
På alle mine rejser -
- har jeg aldrig set en smukkere by, Deres Højhed.
Du skulle have set den, før din hær af analfabeter på kamelryg -
- overfaldt den.
Det er tydeligt, at hun kan blive en god dronning.
Men Tus har jo koner nok.
Du, Dastan, ville måske tage færre chancer -
- hvis sådan et smykke ventede i dit gemak.
Prinsessen af Alamut skal være din første hustru.
Hvad siger du, Dastan?
Han kaster sig frygtløst ud i kamp, -
- men kærlighed gør ham stiv af skræk.
Og så påstår nogle, at han ikke er kløgtig.
Jeg må have noget at drikke.
Væk. Gør plads.
Far!
Kåben er forgiftet.
Kom ham til hjælp.
- Kåben fik han af Dastan. - Hvorfor?
- Hjælp ham. - Grib morderen.
Hjælp ham!
Grib ham.
Bis.
Bis!
Kom med mig.
- Hvad i alverden laver du? - Jeg kan få os væk herfra.
Du får brug for min hjælp.
Kom!
- Luk porten! - Den vej.
Luk porten!
Duk dig!
Følg efter morderen.
Han har stjålet min hest.
Kom så.
Kære undersåtter.
Hele verden sørger over tabet af vores elskede konge.
Vi er alle dybt berørt.
At drabet skete for Dastans hånd, -
- gør kun smerten større.
Jeg har ikke dræbt min far.
Jeg fik kåben af min bror.
Tus gjorde det.
Og nu skal han krones til konge.
Jeg har ikke dræbt min far.
Jeg tror dig.
Jeg skulle ikke have taget dig med.
Men det gjorde du.
Jeg har lovet min bror at slå dig ihjel, hvis han ikke kunne få dig.
Løsningen ville være at kysse mig.
Og så slå mig ihjel.
Men jeg har en bedre løsning.
Jeg slår dig ihjel.
Og så er dine problemer løst.
Kan vi ikke finde en anden løsning?
Løsningen ville være at kysse mig og så slå mig ihjel.
Men jeg har en bedre løsning.
Jeg slår dig ihjel.
Giv dine tyvekoster tilbage, perser.
Nej!
- Så du det? - Hvad?
Prøver du igen, brækker jeg din arm.
Igen?
Du har brugt alt sandet.
Hvad?
Hvad er det her?
Ufatteligt.
Slipper man sandet ud... -
- ... skruer man tiden tilbage.
Og kun den, der har dolken, ved, hvad der er sket.
Han kan rejse tilbage og ændre historien.
Og kun han ved det.
Hvor langt kan den gå tilbage?
- Svar mig, prinsesse. - Du har udslettet min by.
Vores invasion gjaldt ikke våbensmedjer, men denne dolk.
Efter slaget bad Tus om dolken.
Først nu forstår jeg det.
Med den kunne han ændre slagets gang -
- og komme modstanderens klinge i forkøbet.
Han ville blive Persiens største konge.
Det var kun for dolkens skyld.
Min svigefulde bror skal have sin straf.
Derfor har jeg fordoblet prisen på hans hoved.
I mellemtiden vil jeg forsvare riget, -
- som min far havde ønsket det.
Et nyt regime er begyndt.
- Hvad laver du? - Garsiv kan ikke være langt væk.
Aksh er den hurtigste hest i riget.
- Det her vil sløre dens spor. - Hvor skal du hen?
Til Avrat, hvor far skal begraves.
Du er eftersøgt for mordet på kongen, og så tager du til hans begravelse.
Onkel Nizam kommer. Han er den eneste, jeg kan stole på.
Han vil forstå, at jeg blev narret af Tus.
Gør plads.
Vejene er bevogtet af persiske soldater.
Jeg rider gennem Slavernes Dal.
Det sted vrimler med slyngler.
Det siger man jo.
- Det er det rene selvmord. - Min bror dræbte min far, -
- og gav mig skylden. Skal jeg dø for at rense mig så lad det være så.
Vil du efterlade mig her midt i ødemarken?
Ædle Dastan overlader en hjælpeløs kvinde til vildmarken.
Hvad mener din dyrebare ære om det?
Giv mig styrke til ikke at slå hende ihjel.
Til hest. Vi kan ikke være langt bag ham.
Uden det rette sand er det en almindelig kniv.
Og ikke særlig skarp.
Det der sand, er der mere af det?
Naturligvis ikke.
Hvordan kan jeg skaffe det?
Stå på hovedet og hold vejret.
Ser du, hvad du søger, prins?
Kom af sted.
Du kan ikke vise din onkel dolkens kraft, så hvorfor skulle han tro dig?
Det er ikke dit problem, prinsesse.
Du går virkelig som en prins.
Knejser med nakken, brystkassen frem og lange, faste skridt.
Sådan går en selvglad persisk prins.
Du har vel fået tudet ørerne fulde med, at verden er din, og tror på det.
Jeg er ikke født i et palads som du.
Jeg er født i Nasafs slum, hvor overlevelse var en kamp.
Hvordan er du så blevet prins?
Kongen kom til marked en dag, og han...
Jeg ved ikke, men han...
Han fandt mig.
Han tog mig til sig og gav mig en familie og et hjem.
Foran dig står -
- en mand, der lige har mistet alt.
Velkommen til Slavernes Dal, Deres Højhed.
Jeg må have en dråbe vand.
Du har for længst tømt vandflasken.
Jeg er ikke barn af ørkenen som I indtørrede, vrede persere.
Jeg er meget mere fintfølende af natur.
Forkælet, mener du.
Alamuts brønde er berømte for det rene, kølige vand.
Hvis I frem for at beundre jeres brønde havde bevogtet jeres bymure -
- ville du slet ikke have været her.
Sikke et mirakel.
Jeg har lukket munden på prinsessen.
Tamina.
Kan du høre mig?
Ja, Dastan. Jeg kan godt høre dig.
Ved du, hvor du er, perser?
Og så kommer du alligevel.
I centrum af Sudan bor der en krigerstamme, der hedder ngbaka.
De skræmmer alle, de møder.
Ngbakaerne er kasteknivens mestre.
Håndteringen af klingen skal være velsignet af selve Skaberen.
De sigter så drabeligt nøjagtigt, at de hugger hovedet af tre mænd... -
- ... med ét hug.
Det ville jeg lade være med. Ved du hvorfor?
Seso her er en ngbaka.
Jeg var så heldig at redde hans liv -
- så nu står han i evig gæld til mig.
Sig mig, perser, er der en god grund til, at jeg ikke skulle bede Seso -
- sigte lidt højere næste gang?
Det er altså hende?
Ja. Du har ret. Hun er slet ikke ringe.
Hun kunne nu godt lugte bedre.
Men vi har en aftale.
Kløgtig prinsesse.
En aftale? Hvad for en aftale?
- Sikken ædel prins. - Sikken blid prinsesse.
Du hoppede på mit nummer og ilede den faldne skønhed til hjælp.
Hvem siger, du er smuk?
Du kan da ikke lade være at kigge.
Jeg stoler ikke på dig.
Og du er ikke min type.
Jeg er ikke en desperat slavepige.
Jeg kan give udtryk for mine tanker.
For mange efter min smag.
Hun bliver et dejligt supplement.
Hvad vil du gøre med hende?
Fortæl ham endelig det. Kan du ikke se, hvor bekymret han er?
Lad mig lige tale med hende.
Det er svært for mig at indrømme det, men du havde ret.
Jeg så det, jeg søgte.
Dastan, hør på mig.
Når min onkel får dolkens kraft at se, vil han tro mig.
Jeg har ikke været helt ærlig over for dig.
Nej, men dine løgne er udspekulerede.
Jeg vogter en guddommelig pagt.
Dolken er hellig.
Den skulle smugles i sikkerhed, da du stjal den.
I de forkerte hænder...
Jeg passer på din kniv.
Der er noget, du skal se.
Du forstår ikke, hvad der er på spil.
Det er en sag for guderne alene.
Dine guder, ikke mine.
Følg med.
- Strudsevæddeløb? - Ja, hver tirsdag og torsdag.
Hvad de mangler i skønhed, har de til overflod i kampgejst.
Løbene er nemme at fikse.
Jeg har hørt mange frygtelige historier om stedet her.
Om de blodtørstige slaver, der dræber deres herrer?
Det er en god historie, der bliver bedre og bedre, men desværre er forkert.
Jamen skeletterne...
Dem har jeg købt af en sigøjner.
Jeg har opdigtet vores makabre ry -
- for at slippe for den ondskab -
- der hærger vores gudsforladte land.
Ved du, hvad jeg snakker om?
Skatter.
Og så alle de persere med deres hære og deres fæstninger og deres veje.
Og hvem betaler for alt det? Den lille forretningsdrivende.
Derfor indledte jeg et lille felttog -
- for at sprede lidt falske rygter.
Jeg spreder dem som en køn sygdom i et tyrkisk harem.
Se den mægtige struds!
Kom så, min skat.
Jeg er vild med det her.
Og skatteopkræverne holder sig fra mig og mine kunder.
Alle er glade.
Kom med pigerne!
Frem med pigerne. Det beroliger masserne.
Kom i gang. Få fart på.
Hvis du taber noget, bliver du trukket i løn.
Se ikke sådan på mig. Du ved, hvad jeg taler om.
Pas dit arbejde og berolig masserne, tak.
Jeg tror, vores lille ordning bliver en succes, unge mand.
Fingrene væk.
Ilter sag. Hvor fandt du hende?
På slavemarkedet i Lur.
Jeg skulle til Irak, for at bytte hende for en kamel, og så overfaldt hun mig.
En kamel er mindre farlig.
Ædle sheik Amar... Jeg takker for din gæstfrihed,
- men må jeg bede om de forsyninger...
Hør engang, perser.
Du har en slående lighed med den -
- flygtede prins, der myrdede kongen.
Har jeg ikke fortalt dig om ngbaka?
- Jo. - Intet kan slå en god historie, -
- men at du ville bytte hende for en kamel...
Se lige på hende. Hun er mindst to værd.
Og hvad dig angår, så har din bror udlovet en dusør for dig -
- som grænser til det uartige.
Jeg ville sælge min mor for den sum.
Hvad nu? Du kendte hende ikke.
Før ham ned til den persiske forpost.
Vent. Hør lige...
Flot kniv.
En ubetydelighed.
- Nej, den er værdiløs. - Jaså?
Smelt den om og tag juvelerne.
Hvad laver han?
Du risikerer at dræbe en fugl!
Denne vej!
Det ville jeg lade være med.
Hen til tunnellen.
Se nu. Så er det nok.
Slut med gæret gedemælk efter tredje løb.
Efter ham.
- Porten! - Grib ham.
Løftestangen kan åbne porten.
Giv mig dolken.
Ikke nu. Op med løftestangen.
Giv mig dolken!
Tro ikke, jeg ikke overvejede det.
Af sted, prinsesse.
Perser!
Dastan!
Perser!
- Leder du efter den her? - Nøglen.
- Ups! - Du kan vente dig.
De er kommet til min fars begravelse.
Hundrede persiske soldater bevogter porten.
Eller flere. Hvis du vil være nær ved dolken, -
- må du hjælpe mig ind i Avrat.
Alle de udenlandske dignitarer.
Du må kende mange af dem.
Kunne du ikke have fundet en, der var lettere?
Mogulerne af Hindu Kush er fornemme folk.
Det er en stor ære.
Ja, frygtelig stor.
Hvor er dolken, Dastan?
Værsgo at kropsvisitere mig.
Men du skal være meget grundig.
Tus er her ikke. Han må stadig være i Alamut.
Sandet, der driver dolken, er der vel mere af i Alamut?
Derfor bliver Tus der.
Det er det, hans hær søger efter.
Jeg vil bede min onkel møde mig.
Det er umuligt.
Svært, men ikke umuligt.
Endnu et bevis på dit vanvid.
Hvorfor så imponeret?
Gør plads.
Vend dig om.
Du købte dem til mig, da jeg var lille.
Du spyttede kernerne efter Garsiv.
Du skulle ikke have ført mig hertil.
Jeg havde ikke noget valg.
Kom med.
Jeg har ikke slået far ihjel.
Du ved, jeg ikke kunne finde på det.
Dine handlinger tyder på noget andet.
Jeg var nødt til at flygte.
Tus gav mig den kåbe.
Det var ham, der forgiftede den.
Han er jo ikke kommet til sin fars begravelse. Han bliver i Alamut.
Vores forbundsfæller forstår, at det var vigtigt at finde Alamuts våbensmedjer.
Ja, men ikke, hvis de ikke findes.
Invasionen af Alamut bygger på løgn.
Tus stræber efter magten. Derfor dræbte han far.
Og nu søger han ikke efter våben, -
- men efter det sand der driver en mystisk anordning.
Har du hentet mig hertil for at tale om mystiske anordninger?
Efter kampen hindrede du
Tus i at tage den dolk, jeg havde vundet.
Den dolk er årsag til, at han invaderede Alamut.
Denne dolk... har du den med?
Ja.
Den besidder ufattelige kræfter.
Skal det være en spøg, Dastan?
Hvad? Nej, den var der før.
Hvor er det såkaldte bevismateriale?
Tamina.
Dine hænder er forbrændt.
Ja.
Jeg prøvede at trække den forgiftede kåbe af din far.
- Er der noget galt? - Nej, nej.
Du ved, du kan stole på mig.
Det er bare det...
Tus er min bror.
Hvordan kunne han forråde mig?
Det ved jeg ikke.
Måske har han kun betragtet dig som en, han kunne udnytte.
En til at holde vinglasset fuldt.
Min tjeneste for din far var en anden.
Vi var af samme blod, Dastan.
Hvor tit har far ikke fortalt, at du reddede ham fra den løve?
- Det var hans yndlingshistorie. - En af mange, ja.
Nej, det var hans yndlingshistorie.
Du taler i gåder, Dastan.
Vent, Dastan!
Denne vej!
Morder!
Jeg har ikke dræbt far.
Væk!
Hvad vil du nu gøre?
Hvor er han?
Halløj!
Garsiv.
Jeg har ikke dræbt far.
Så vil Gud tilgive dig.
Når jeg har hugget hovedet af dig.
Vi slås ikke med kæppe længere, lillebror.
Skulle det være noget?
Deres Majestæt.
Jeg troede, du var i Alamut.
Fortæl mig om Dastan, onkel.
Dastan kom til Avrat for at dræbe mig.
På markedspladsen. Det lykkedes mig at undslippe.
Tus, hvis jeg døde, ville dit unge rige vakle.
Dastan håber på at vække til oprør.
- Stræber han efter tronen? - Det er jeg bange for.
Hvis du retsforfølger Dastan, får han bare en talerstol for sit oprør.
Mit råd vil være at undgå en rettergang.
Bring ham ikke levende tilbage til Nasaf.
Hvad Dastan end har begået -
- anstår en offentlig rettergang sig bedst for mig som konge.
Magtfuld og i henhold til retsstaten.
Vi er jo ikke barbarer.
Du vokser dagligt som konge.
Dastan skal findes. Han skal stilles for retten.
ASSASSINERNES TILFLUGTSSTED
Jeg må tale med vores gæster.
De har usædvanlige ritualer, herre.
Tjenestefolkene har set sære ting og hørt mærkelige lyde.
I sidste uge forsvandt en af hestene.
Sørg for, at tjenerne holder mund.
Ellers skal jeg sørge for... -
- ... at de også forsvinder.
Jeg har endnu en opgave til dig, men dit bytte har et forspring.
Har du det, jeg bad om?
Påvirker jeres ritualer ikke jeres færdigheder?
I trancen kan vi se ind i fremtiden.
Vi kan se dødsfald.
Skæbnen.
Og en forbandelse.
I trancen kan vi finde alting.
Også din nevø prins Dastan.
Så håber jeg, du får flere dødsfald at se.
Snart.
Duk dig. Det er en persisk patrulje.
Garsiv!
Hvad er det, du ikke har fortalt?
Stammefolkene er rejst.
De har vel fået nok af dine løgne og snigløb.
Jeg var nødt til at forlade dig.
Din onkel hørte vel ikke efter.
Det var ikke Tus, der dræbte min far. Det var Nizam.
- Din onkel? - Hans hænder var forbrændt.
Han sagde, at det skete, da han ville trække kåben af min far -
- men han rørte slet ikke kåben, så han må have haft den i hånden før.
Det var Nizam, der forgiftede den.
Hvad gavner det min onkel at skrue tiden nogle øjeblikke tilbage?
Han dræbte min far for mere end en dolk.
Hvad er det, du ikke fortæller?
Du er jo hurtig med hånden.
Det er jeg også.
Hvis du vil have den tilbage, så fortæl mig det hele.
Ikke flere løgne.
Skal vi ikke se at komme væk?
Kun en prinsesse kan tro, at hun kan løbe fra en sandstorm.
Nizam kommer for at slå os ihjel. Det er nødvendigt for ham, at jeg dør.
Jeg vil vide hvorfor.
I Alamut ligger alt jordisk livs bankende hjerte.
Gudernes timeglas.
For lang tid siden så guderne kun grådighed og svig i mennesket.
Så sendte de en stor sandstorm for at slette alt fra jordens overflade.
Men én lille pige tryglede guderne om at give menneskeheden en chance til -
- til gengæld for sit liv.
Hendes sjæls renhed mindede guderne -
- om menneskets gode egenskaber.
Og så sendte de sandet ind i timeglasset.
Dolken var en gave til pigen, der reddede menneskeheden.
Hun blev den første vogter.
Kun dolkens klinge kan bryde igennem -
- timeglasset og fjerne tidens sand.
Men grebet kan kun holdes ét minut.
Hvad hvis man støder dolken i glasset, mens man trykker på juvelknappen?
Så vil sandet strømme uendeligt.
Man kan gå så langt tilbage, man vil.
Ja, men det er forbudt.
Da min far var dreng... -
- ... da reddede Nizam hans liv under en jagt.
En dag forfulgte de to prinser en prægtig buk.
Men de så ikke en løve, der forfulgte dem.
Nizam reddede Sharaman.
Min far fortalte os historien... igen og igen.
Det forstår jeg ikke.
Nizam vil tilbage i tiden og gøre sin handling om.
Han vil ikke redde min far, men lade ham dø.
Så ville han blive konge hele livet.
Og mine brødre ville ikke blive født.
Stormen er drevet over.
Dastan, sandet i timeglasset er ufattelig kraftigt.
Åbner man dolken inde i glasset, brydes dens segl.
Det vil ødelægge timeglasset, så det brister og splintres.
Tidens sand er ikke længere lukket inde.
Det vil atter føre gudernes vrede med sig -
- og ødelægge alt på sin vej.
Og hele menneskeheden måtte bøde for Nizams forræderi.
Dette er, hvad der ville blive tilbage af os.
Det hemmelige vogtertempel uden for Alamut er en helligdom.
Det eneste sikre skjulested for dolken.
Det eneste værn mod dette ragnarok.
Det er sandt, Dastan.
Giv mig dolken tilbage.
Så jeg kan bringe den derhen.
Det kan jeg ikke.
Jeg tager med dig.
Vil du hjælpe mig?
Vi kan sidde her og sludre, eller du kan sidde op.
Vores rejse er velsignet.
Vi gør holdt for at drikke og rider mod bjergpasset, når mørket falder på.
Du nyder at give ordrer.
Kun fordi du er så god til at adlyde.
Kom ikke for godt i gang.
Perser!
Vi skiltes så pludseligt, -
- så jeg ikke nåede at sige farvel.
Vi har forfulgt dig i en uge.
Dit lille oprør varede i to dage.
Min kære væddeløbsbane.
Skyllet væk som fodspor i sandet.
Kan du se Anita der? Se på hende.
Det er resterne af mit spilimperium, og skønt man er en dygtig promotor -
- kan man ikke holde strudsevæddeløb, når man kun har én struds!
Har jeg ret?
Jo tak. Følg med.
Var du klar over, at strudse har tendens til selvmord?
Se den stakkel.
Den var en stor stjerne.
Nu må jeg holde øje med den døgnet rundt, så den ikke gør noget dumt.
Så tænkte jeg, at jeg kun kunne få dækket mit tab -
- ved at spore de to turtelduer, der nedkaldte den mørke sky over mig.
Jeg får brug for dusøren for dig.
Din bror bliver glad for at se...
Sanddervisher er lige så almindelige som kamelmøg i ørkenen.
- Hør på mig. - Helst ikke.
- Flot kniv. - Ædle sheik, -
- vi skal til templet...
Templet!
Intet er mere helligt end persisk guld.
Giv mig dolken. De er for mange.
Du kan ikke dræbe dem alle. Hvis du vil overleve, så giv mig dolken!
Giv mig dolken!
Perser!
Hvordan gjorde du det?
Intuition.
Hvad er der?
Vi må væk.
Hvad skete der i går?
Slangerne var sendt af assassinere.
Det var perserkongens hemmelige dræberkorps, -
- indtil far opløste det.
Nizam må have tilsidesat fars ordre og bibeholdt dem.
Disse hemmelige regeringsdrab.
Det er derfor, jeg ikke betaler skat.
Vi kan ikke standse nu.
Du kan måske ikke, men vi kan.
Vi har brug for din hjælp til templet.
Vil I over Hindu Kush i stormvejr?
Du trækker problemerne til som fluer om rådden mangofrugt,
- og du er gal... - Der er guld i templet.
Mere end ti heste kan bære.
Skattefrit.
Herre!
Ved du overhovedet, hvor du skal hen?
Jeg lærte ruten som barn.
Det skal alle prinsesser.
Den er hellig.
Det er her!
Helligdommen, det eneste sted, hvor dolken kan være i sikkerhed.
Jeg havde ventet gyldne statuer og vandfald.
Giv mig dolken tilbage, så jeg kan bringe den derhen.
Pas på ikke at skære dig, prinsesse.
Hallo! Kom!
Ikke død for længe siden. Måske i går. Først tortureret.
- Assassinere. - Nizam kender stedet her.
Alle er døde.
Hele landsbyen. Mit guld...
Hvor skal du hen?
Der er kun én måde at standse det på.
Dolken skal i sikkerhed.
Templet gemmer på den sten, dolken kom fra.
Templet? Der er kun klipper.
Hvis alt andet slår fejl, skal dolken tilbage i stenen, som opsluger den.
Den skal stikkes ind i bjerget og gives tilbage til guderne.
Det første løfte... -
- skal opfyldes.
Hvad for et løfte?
Guderne skal tage de liv tilbage, som de har skånet.
Så skal du dø.
Bliv der!
Hør på mig.
Giv mig dit sværd.
Giv mig det, eller afstår du også fra den ære?
Der ligger lig dernede, som er dræbt af assassinere efter ordre fra Nizam.
Assassinerne findes ikke mere.
Du tror, du er så klog.
Det er ikke et nummer.
Alle er døde, herre. Der er flere i landsbyen.
- Der er en derinde... - Bliv der!
Nizam ønsker mig død.
Han vil gøre mig tavs. En rettergang vil være for offentlig.
Ved du det? Har han fortalt dig det?
Vi har ikke altid haft det nemt, Garsiv... men vi er da brødre.
Rørende ord med klingen på struben.
Det undrede dig, at far bad så meget.
Før han døde, fortalte han, at båndet mellem brødre er rigets forsvarssværd.
Han bad for, at sværdet forblev stærkt.
Hvorfor skulle jeg tage til min fars begravelse, når jeg kendte risikoen?
Nizam rådede til, at du skulle dræbes.
Men Tus beordrede dig fanget i live.
Nizam ønsker mig død... -
- ... og han har hyret assassinerne for at sikre, at det sker.
Han er bange for, hvad jeg kunne sige.
Og til hvem.
Fortæl mig det, bror.
Garsiv!
Garsiv?
Garsiv!
Assassinere!
Klap i!
Beskyt dolken.
Perser, pas på ryggen.
Tamina!
Glem dem og kast dem her.
Find hende!
Kom her!
Ved du, hvad man siger om mænd med lange sværd?
Tamina! Lad mig gøre det.
Kun en vogter kan sende dolken tilbage.
Det er ikke noget, du kan gøre, Dastan.
Jeg er parat til det her.
Det er jeg ikke.
Tamina!
Det er nok. Væk!
Garsiv!
Det gør mig ondt, Dastan.
Frels riget.
Bror!
Bror.
Hvor er dolken?
Den er forsvundet.
"Beskyt dolken uanset følgerne" var mit hellige kald.
Det var min skæbne.
Vi skaber vores egen skæbne, prinsesse.
Vi skal nok få den tilbage.
Vi får brug for en hest til.
Hvor tager du hen?
Til Alamut.
Nizam vil bruge dolken til at gennembryde timeglasset -
- og han skal standses.
"Han skal standses! Han skal standses!"
Den er god.
Hvad er der?
En knivkaster med samvittighed.
Venner i paladset siger, at perserne har nået tunnellernes første plan.
De kan være fremme ved timeglasset om få timer.
Nizam opbevarer dolken i stortemplet.
Den er bevogtet af en slags dæmon, der er dækket af pigge.
Assassineren, der dræbte min bror.
Det er det eneste, der vogter dolken.
Man kan ikke komme tyve meter ind på livet af ham og overleve.
Nogle behøver ikke at komme så tæt på.
Kan du undvære lidt vand, herre?
Er du sikker?
Jeg skylder drengen en tjeneste.
Du er en ngbaka. Svøben fra Numidiens sletter.
Og jeg kun en lidt blakket iværksætter.
Al den ædelhed er ikke noget for os.
Skynd jer.
Min ven, er der nogensinde nogen, der har fortalt dig -
- at du snakker for meget?
Kom.
Har jeg fortalt jer om ngbaka?
Ja, det har du.
Jeg håber, din bror lytter til dig.
Han er her.
Afspær alle udgange.
Find ham!
- Der er klar bane. - Dastan, jeg synes ikke...
Jeg synes ikke, du skal gøre det.
Er det bekymring, jeg hører?
- Forsigtighed. - Iblandet bekymring.
Du smigrer dig selv, prins.
Og du plejer at lyve bedre, prinsesse.
Jeg har måske mistet øvelsen.
Det her er ikke sidste gang, vi er sammen.
- Hvor er dolken? - Persiske papirnussere.
Så bløde hænder.
Det er blevet fundet, herre.
Timeglasset?
Jeg har ikke dolken.
Gå.
Goddag, Tus.
Dastan!
- Vi må tale sammen. - Så tal!
- Alene. - Vent uden for gemakket.
Nu!
Vi er da brødre, er vi ikke?
Kåben, der dræbte far, var forgiftet af Nizam.
Hvem gav dig kåben, Tus?
Hvem gav dig kåben?!
Du stoler på ham, ligesom jeg gjorde.
Alamut bevæbnede ikke vores fjender.
Nizam løj.
Hvad fik han ud af det?
Hør nøje efter.
Under byens gader hviler en gammel kraft.
En beholder med tidens sand.
Nizam vil forvanske historien ved at skrue tiden tilbage og selv blive konge.
"Tidens sand"?
Det er kætteri, Dastan, og hedensk galskab.
Jeg har selv været vidne til dens kraft, og Nizam fandt dens opholdssted.
Hvis vi ikke standser ham, kan det blive verdens undergang.
Hvis du vil slå mig ihjel, må du hellere gøre det nu.
Det her er ikke en helt almindelig dolk.
Tryk på juvelen på skæftet, -
- så skal du bare se.
Bare jeg havde haft styrke til det her, før vi invaderede byen.
Hvad taler du om?
At udrette det, jeg ved, er det rigtige, -
- uanset følgerne.
- Soldaterne forbliver... - Bliv, hvor du er!
Han tog sit eget liv.
Gud se i nåde til forræderen, for han valgte kujonens udvej.
Vi ved begge to, at Dastan var mange ting, men ikke en kujon.
"Det er ikke en helt almindelig dolk."
"Tryk på juvelen på skæftet, så skal du bare se."
... uanset følgerne.
Holdt!
For lidt siden døde du for øjnene af mig.
Du trykkede på den.
Hvordan kunne du vide, jeg ville det?
Fordi vi er brødre.
Den dag vi drog i krig -
- fortalte vores far, at en sand konge lytter til gode råd -
- men altid følger sit hjerte.
Det burde ikke være nødvendigt at gå så vidt for at få mig til at tro dig.
Soldaterne fortæller mig...
Nu kan jeg se, at Dastan er kommet tilbage.
Husk, hvad jeg sagde, Tus.
Nej, vent.
Stakkels Tus. Så ivrig efter tronen.
Og du, Dastan, stormer altid til angreb.
Så ivrig efter at bevise... -
- ... at du er mere end noget, kongen har skrabet op fra gaden.
Sikke et herligt rod, vi er havnet i.
Båndet mellem brødre er vist ikke -
- længere det sværd, der forsvarer riget.
Ja!
Han var en af os.
Han var tempelpræst.
Det er derfra, Nizam lærte timeglasset at kende.
De har bestukket vogterne. Besudlet os.
Vi er ikke rene længere.
Vi skal skynde os.
Taljen.
Taljen!
Nu!
Vogterne byggede gange under byen med hemmelig adgang til timeglasset.
Hvis vi er hurtige nok, kan vi nå frem før Nizam.
Den fører ned til timeglassets kammer.
Der er kun én sikker vej.
Hurtigere!
Følg i hælene på mig.
Intet må røre jorden andre steder, end hvor jeg træder.
Løb, Dastan!
Løb!
Dastan!
Nizam!
Du har dræbt din egen familie.
Sharaman var din bror.
Og min forbandelse.
Jeg så op til dig.
Dastan!
Jeg har aldrig forstået, hvorfor min bror tog affald med ind i paladset.
Hav det godt i rendestenen, Dastan.
Der skal du bo, så længe jeg regerer.
Tamina!
Nizam. Brug ikke dolken til at slette din fortid.
- Den vil udløse... - Hvad vil den udløse?
Guds vrede? Helvede?
Du må ikke gøre det.
Stands ham. Hvis glasset knuses, går jorden under med det.
Det er ikke min skæbne, men din. Det har det altid været.
- Slip mig. - Nej.
- Slip mig! - Jeg slipper dig ikke.
Jeg ville ønske, vi kunne have været sammen.
Nej!
Dastan!
Tamina! Nej!
Dastan!
Tamina!
For familien.
Prins Dastan!
Prins Dastan.
Bis? Er du her?
Naturligvis.
Vores folk har omringet Alamuts palads.
Slaget er forbi.
Ikke endnu.
Vent!
Tapre persiske soldater, vi er blevet narret til at angribe denne hellige by.
Alamut har ingen våbensmedjer.
Dastan!
Er du gået fra forstanden?
Jeg kan ikke tie om forræderi. Denne krig er arrangeret af en, -
- der nyder vor største tillid.
Vores onkel Nizam.
Dastan har kæmpet hårdt i dag.
Måske for hårdt.
Han har brug for at komme væk fra den skarpe sol for at komme til sig selv.
De våben, vi fandt, er falske.
Der er ingen våben her, onkel, og det ved du godt.
Og den spejder, der skal have opsnappet dem, var hyret af dig -
- for at få os til at angribe Alamut.
Hører jeg sejrherrens anger, Dastan?
Du førte selv an i angrebet - - og skaffede os denne store triumf.
Jeg ville aldrig have tilladt angrebet.
Jeg vidste inderst inde, at det var forkert.
Det bliver aldrig dig.
Du bliver aldrig konge.
Det har du ikke hjerte til.
Du kommer til at dø i skyggen af en stor mand.
Få ham ned, før han gør sig yderligere til grin.
Tus! Inden du rejste fra Nasaf, sagde far dette:
En sand konge lytter til gode råd, men han følger altid sit eget hjerte.
Far og jeg var alene.
Hvor ved du det fra? Han havde ret.
Han kender os og ved, hvad vi kan udrette.
Lyt til dit hjerte. Han tilsidesætter din angrebsordre, -
- og nu vil han vende om.
Tus!
Skrid til handling.
Spejderen ved, hvad der er sandt.
Find spejderen. Før ham til mig.
Vi tvinger det ud af ham.
Du havde alt, en mand kan ønske sig.
Kærlighed, respekt og en familie.
Men det var ikke nok for dig, vel?
Prinsesse af Alamut.
Jeg blev forledt til at angribe din by.
Tilgiv mig, Deres Højhed. Lad mig prøve at bøde på det.
Det vil være til begges fordel, at vore lande -
- bliver knyttet sammen med et bånd, der er stærkere end venskab.
Ægteskab.
Dit ægteskab med en, der både er erobrer og frelser af din by.
Dastan.
Kongeligt blod eller ej, så er han fuldt ud vor fars søn.
Fuldt ud en bror for Garsiv og mig.
En ægte prins af Persien.
Kom op med dig, før jeg tager din plads.
Goddag, prinsesse.
Det er sædvane at komme med en friergave -
- men jeg blev overrumplet, og jeg er desværre uforberedt.
Jeg har ingenting til dig.
Ud over det, der allerede tilhører dig.
Gå en tur med mig, prins Dastan.
Hvordan skal jeg stole på en mand, der har stormet min bys mure?
Jeg begynder at tro, at jeg ikke er den samme, der stormede murene.
Det er hurtigt at forandre sig så meget.
Muligvis.
Det lyder, som om du har fundet noget her.
Hvad skulle det være?
En ny åndelig bevidsthed.
- En skæbne. - Ja. Nemlig.
Jeg tror, vi skaber vores egen skæbne, prinsesse.
Du har en kedelig mangel på nysgerrighed.
Sikkert en af mine mange fejl.
Gør ikke nar af mig, prins.
Så godt tror jeg ikke, vi kender hinanden.
Men jeg glæder mig til den dag, det sker.
Man siger, at nogle mennesker er knyttet sammen hinsides tiden
Forbundet af et ældgammelt kald, der runger gennem historien