DETTE ER EN SANN HISTORIE
Jeg forlot Israel i 1980, etter tre år i hæren.
Jeg var desperat etter å unngå den vanlige tralten:
Videregående, studier, jobbe, gifte seg, få barn.
Nei, jeg ville gjøre noe annet.
Oppleve noe utenom det vanlige. Begi meg inn i det ukjente.
Oppdage stammer, skjulte skatter.
I mørkeste jungelen.
Det er selvsagt derfor jeg havnet i Bolivia i Sør-Amerika.
- Takk skal du ha. - Bare hyggelig.
Vent! Vær så snill!
Vent!
Du...
Vent!
Takk skal du ha.
- Tusen takk. - Skal jeg ta den?
Takk.
Takk skal dere ha.
- Beklager det med ryggsekken. - Greit.
- Marcus Stamm. - Yossi Ghinsberg.
- Hyggelig. - I like måte.
Jeg kunne ikke annet enn bli glad i Marcus Stamm.
En sveitsisk lærer med sabbatsår. Med poethjerte og helgensjel.
Jeg hadde aldri møtt noen som ham.
Ikke verst. Jeg sa til foreldrene mine at jeg blir borte i et år.
Men jeg tror ikke at jeg noen gang drar tilbake.
Heldiggris.
- God morgen. - God morgen.
Hun liker deg.
Nei, det er ikke mulig...
Kevin?
Hei! Kevin?
- Herregud! - Kom her!
- Marcus, hvordan er det med deg? - Trodde du dro hjem etter Patagonia.
Jeg bestemte meg for å dra til Cordilleras og ta bilder.
Min venn Yossi Ghinsberg. - Kevin Gale.
- Hyggelig. - I like måte.
Kom her!
Jeg hadde hørt om Kevin Gale.
Han var en legende blant backpackere, hadde vært i hele Sør-Amerika-
-og tatt fantastiske bilder.
Jeg visste også at han var bestevennen til Marcus.
Jeg har bare vært i Sør-Amerika i noen måneder.
Hva gjorde du før?
Levde et glamorøst liv på trålere i Alaska.
Høres bra ut.
Så frøs jeg ræva av meg i New York, der jeg losset trailere.
Og så dro jeg til Vegas for å søke lykken.
Hva skjedde?
- Jeg tapte alt. - Ja...
Men du fant denne karen, og det er uvurderlig.
Hvor kommer du fra nå?
Jeg var i Chopicalqui sør i Peru.
Der fotograferte jeg kondorer. Helt fantastisk.
Ekkelt!
Bånnski!
Hva er dette?
Det heter San Pedro.
Hvor lang tid tar det før San Pedro-
- begynner å virke? - Du merker det.
- Ingenting skjer. - Bare vent. Stol på meg.
Jeg føler meg litt svimmel.
Jeg tror det har begynt å virke.
Jeg svever.
"Han hadde en lang natt foran seg-
- og god tid til å planlegge sitt fremtidige liv.
Han lukket øynene.
Det tar tid å leve."
"Det tar tid å leve..."
Nydelig.
Jeg burde sende den boka til faren min.
Liker han ikke at du reiser?
Det er ikke det. Han forstår det bare ikke.
Så han syns jeg kaster bort livet mitt.
Jeg leste i ei bok:
"Menneskets siste frihet er å velge sin egen vei."
Ja, det hadde vært herlig.
LA PAZ, 15. OKTOBER 1981
Du må unnskylde ham, han er amerikaner.
Til høyre her.
- Vi vil passe inn? - Det blir artig.
Hei.
God dag.
Er du amerikaner?
Nei.
Ingenting er som jungelen om natta.
Lydene er så levende. Insekter, fugler, alle dyra rundt deg.
Det er som om de skriker til deg. Det er pulserende, elektrisk.
Plutselig blir det stille.
Det er ikke noe der.
Bare du og det du leter etter.
Det vil ikke være noe igjen etter gruvene og misjonærene.
Om én generasjon er alle indianerne borte.
Det siste av den skjulte verden vil være borte. Borte!
Og det er vel det du drømmer om?
Den skjulte verden. Det er derfor du er her.
Yossi, jeg kødder ikke.
Vil dere være som andre turister? Alle kan dra til Machu Pichu.
Men vi kan dra til jungelen og treffe indianere som ingen har sett.
Karl, som jeg traff, kan ta oss med dit.
- Hvordan vet du Karl snakker sant? - Han vasker gull, er venn med indianere.
- Han kan ha diktet det opp. - De kjenner hverandre, er venner.
- De ler sammen. - Du traff ham nettopp!
Han viste meg bilder av seg selv og indianerne.
Han sier elvene der er fulle av gull.
- Hvordan kan du... Maten svir seg. - Ja, det stemmer.
Magisk. Takk.
- Det er sprøyt, Yossi. - Dere kan vel treffe ham?
- Jeg skal. - Du er tent på det.
Jeg skal gjøre det. Dere skal få se at jeg har rett. Avbestill hjemreisen.
Avbestille hjemreisen? Topp!
- Dette er bare dumt, Yossi. - Si at han er gal.
- Marcus har rett. Det er bare piss. - Bare møt ham.
Dette kartet er ubrukelig. 1:500? Det er en vits.
Vi har det der, og her. Jeg navigerer.
Toromona-indianerne er her, ved Rio Colorado Chico.
Vi flyr til Apolo. Så går vi til fots til Asriamas.
Og så tar vi oss til Rio Colorado Chico.
- Tre-fire dager. - Jeg har aldri hørt om de stedene.
Nettopp.
- Du er fotograf? - Ja.
Se her. Du kan ta bilder som du får på trykk i National Geographic.
Så hva sier dere?
Vi betaler ham 50 dollar hver.
Til proviant. Han betaler det tilbake siden, i gull.
- Ja. - Du skulle jo få ham på andre tanker.
Vet det. Jeg har også mine tvil, men...
Karl virker å ha peiling. Og jeg kan ta fantastiske, unike bilder.
Kevin vil dra. Marcus, du må bli med. Det blir et eventyr.
- Ja visst. Greit. - Ja!
Ja!
Dette kommer til å bli dritkult! Ja!
Hvem skal til jungelen?!
Er det nok?
Vi skaffer mer mat i Asriamas. Ingen sulter i jungelen.
- Hva er dette? - Speed. Zippo.
- Får en til å føle seg som Supermann. - Vi trenger bedre kart.
Det fins ikke. Det er ikke kartlagt.
Vi følger bare elva. I jungelen er elva din beste venn.
Dere betaler for dette?
Vi betaler for dette.
Ok. Ingen klokker eller lommebøker.
Karl sier at tid ikke eksisterer i jungelen. Man går seg ikke vill.
- Man sulter ikke i jungelen. - Uovervinnelige.
- Det blir lett. - Ja!
Jeg vil savne alle tingene mine.
Hva er det?
Jeg fikk den av onkel før jeg dro. Han sa den vil beskytte meg.
- Tror du på det? - Kevin...
Hva?
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke.
Men han bar den med seg hele livet. Og han overlevde krigen.
Og fangeleirene.
To dager etter at han ga meg den, døde han.
- Ja. - Jeg tror vi har plass til den.
APOLO, 4. NOVEMBER 1981
Dette er verdens siste utpost.
Fremdeles levende, fremdeles vill. Men ikke mye lenger.
Vi liker ikke det ville.
Vi liker ikke det utemmede. Vi er besatt av kontroll.
Så vi har ødelagt hele planeten.
Og vi er stolte fordi vi har skapt dumme nasjonalparker-
-med dumme vakter med dumme hatter-
- som skal beskytte det som alt er vekk. Hvorfor?
Vi er redde. Jungelen viser oss hva vi egentlig er. Vi er bare en stor vits.
Vi har tabbet oss ut.
Det kan virke som disse stammene lever i steinalderen.
Men sannheten er at de ligger langt foran oss.
Usynlige. Bortgjemt i Madidi.
Toromona-indianene forstår at de er en del av noe mye større.
De vil ikke ha det vi har. De er smarte.
De er virkelig fri.
Helvete! Få den vekk!
- Hva er det? - Noe traff meg!
- En flaggermus eller noe. - Hvor?
Noe fløy i ansiktet på meg. Jeg trodde jeg ble angrepet.
Ja, det ble du. Av en mordermøll.
Det er farlig her. Vi bør dra tilbake.
Legg dere, gutter.
- Går det bra med deg? - Jeg tror jeg sitter vakt en stund.
Pass opp, morderløvet er tilbake! Det tar deg også, Kevin.
Få det vekk, ellers får du en pinne i ræva.
Fortsett, det blir snart regn.
Regn? Det er ikke en sky på himmelen.
Du sa at regntiden begynner om to uker.
I forhold til regntiden er dette bare duskregn.
- Hvordan visste du at det ble regn? - Jeg vet alt.
- Du kan sikkert snakke med dyr også. - Ja, med aper.
Særlig...
Ikke for nær, da begynner fibrene å brenne, så de går i stykker.
Ingen fare. I morgen skaffer vi ordentlig mat. Den fins der ute.
Den venter på oss.
Det bør være noe godt, paps. Du må jo skaffe mat til dine sultne små.
- Har dere sett Karl? - Han gikk i forveien. Det er ok.
- Faen, Marcus! - Få se. Jeg har med meg ting.
Marcus, slutt! Gå videre.
- Gå. - Vi trenger mer enn én machete.
Karl!
- Tenk om han ikke gikk den veien? - Asriamas ligger ved elva.
- Nei, vi skal vente på ham. - Han kommer ikke tilbake. Kom an!
- Vil ikke gå meg vill på grunn av dere. - Vi går oss ikke vill, vi følger stien.
- Karl! - Elva er der nede.
- Asriamas er ved elva. - Karl!
Slutt!
- Hvorfor er du her? - Kevin...
Hvorfor ble du med når du ikke syns det er gøy?
- Visst har jeg det gøy. - Vent, hysj.
Hvorfor hysjer du på meg?
Vær stille!
Hva er det?
Kan vi ikke legge igjen ryggsekkene og stikke?
Hva er det?
- Asriamas? - Asriamas.
Ja vel.
Neste gang du har tenkt å forsvinne, kan du vel si fra?
- Vi trodde vi hadde gått oss vill. - Beklager.
Trodde ikke jeg måtte leie dere fram. Jeg trodde dere ville ha eventyr.
Asriamas.
- Beklager den greia tidligere. - Jeg også.
- Send den hit. - Gutter...
Vi er visst hovedattraksjonen her.
Oi.
Hallo der!
Gamla stirrer på kølla mi.
Ja...
Ikke verst.
En blanding av spy og bæsj ville smakt bedre enn dette.
Jeg har sverget for dem.
- La meg hjelpe deg med den. - Ok?
- Kan du se på barnet? - Ja visst, selvsagt.
Du er så modig!
Hvor gammel er du?
Nå drar vi.
Hei! Jeg fant gull!
- Skjerp deg. - Kutt ut!
Jøss.
Ut med armene.
Se på verden. I perfekt balanse.
Det er vi som er problemet. Menneskene.
Vi er kreften. Vi fortjener å forsvinne.
Kommunisme og revolusjon er ikke svaret. Jeg har prøvd begge.
Løsningen er å automatisere.
Matematisk, kosmopolitisk.
La en jævla datamaskin overta, uten ego eller stolthet.
Et dataprogram til alles beste.
Jeg havnet i trøbbel fordi jeg sa det.
Jeg var veldig tydelig. De leter fremdeles etter meg.
Aper.
Karl, bare skyt den!
Skyt den!
En sløser ikke med kulene i jungelen. Dere har aldri spist så godt kjøtt.
Hva er det?
Spis nå, pyser.
Det var som pokker. Det er godt. Veldig godt.
Marcus...
Det er bare kjøtt. Det er godt.
- Marcus, det smaker ålreit. - Jeg... Det går ikke.
Hva trodde du at du skulle spise her ute?
Jeg får koke ris til ham.
Vi får passe bålet i natt. Der det er aper, er det jaguarer.
De jakter på aper.
Og for dem er vi bare store, dumme aper.
Ja vel...
Sørg for å holde føttene høyt, for sikkerhets skyld.
Og hold dem tørre. Ta av skoene og luft tærne hver gang vi stopper.
Du, Marcus. Jeg kan bære litt av oppakningen din i morgen.
Jeg også.
Takk skal dere ha.
I storm er det...
Karl sa vi må ut før regntiden begynner. Det klarer vi ikke med denne farten.
Det er Marcus sin feil. Han oppfører seg som en pikespeider.
- Han har problemer med føttene. - Du og jeg klarer det jo.
Se på ham.
Han klynger seg til "papsen".
Det er vel leggetid.
- Jeg er temmelig trøtt. - Vær så snill...
Beklager at jeg sinker oss. Du vet det ikke er min feil.
Føttene mine er ikke min feil!
Så på grunn av dette, er vi ikke venner lenger?
Ingenting er forandret.
Hvil deg nå.
Vi blir her til Marcus kan gå, og så drar vi til Asriamas.
- Herfra? - Vi er tre-fire dager fra El Chico?
- Ja. Marcus kan ikke gå i fire dager. - Vi bærer ham.
Fantastisk. Genialt. Det er umulig.
Vi kan ikke gi opp.
Ok.
Dere venter her, så finner jeg indianere som bringer dere til landsbyen.
Nei, du skal ingen steder og vi blir ikke her uten deg.
Da blir vi her til Marcus kan gå, så går vi tilbake til Asriamas.
Nei! Vi går ikke tilbake.
Vi går ikke tilbake.
Kom igjen, det er altfor langt.
Ok. Hva skjer?
Karl vil gå tilbake.
Vent, det fins en annen mulighet.
Kan vi bygge en flåte her?
Vi kan dra nedover elva.
Om vi bygger en flåte, kan vi komme oss forbi Curiplaya.
Så fortsetter vi til Rurrenabaque og flyr til La Paz.
Vi får se jungelen, og kanskje indianere.
Det er enkelt med fingeren på kartet.
- Denne elva er ikke lett. - Kan vi padle den?
Kan vi padle den?
- Tror det. - Da lar det seg gjøre.
Vi kan vel gjøre et forsøk?
Jeg er med. Marcus?
Ja, ok.
Flott. Tre mot én. Da prøver vi elva.
Au! Fanken! Hva i helvete er det der?
En brannmaur.
Misjonærene tok indianere som ikke trodde på Jesus-
- og bandt fast dem til trær og dekket dem med brannmaur.
Tro meg: etter det ble de troende.
Ja...
Litt vann.
- Har du nok? - Ja, vi deler.
Takk.
Se.
Er det noe han ikke klarer med kniven?
Vi må jobbe som et lag. Ok?
I rolig vann bruker vi årene.
I stri strøm bruker vi bare stakene.
Dere sitter foran, du bak.
- Dere må høre på det jeg sier. - Ja.
- Ok? - Du er kaptein.
Greit, da drar vi.
Går det bra?
Ok, gutter. Nå gjelder det.
- Steinene der borte, da? - Det går bra. Følg elva.
Vi holder oss i midten.
Ok, Karl?
Karl?
Venstre. Hold til venstre!
La flåten følge strømmen.
- Høyre! - Hvilken vei skal vi?
- Høyre! - Karl, ro deg ned.
Følg elva! Det er ok!
Ta staken! Kom igjen!
- Marcus, slipp staken! - Følg elva!
- Yossi, steinene! - Jeg ser dem!
Forsiktig, Yossi!
- Slipp den! - Gikk det bra?
- Staken er vekk! - Du vet ikke hva du driver med!
Karl, hør på meg!
Karl, si hva vi skal gjøre!
Hold til venstre!
- Venstre! - Høyre!
Følg elva!
- Ti stille og padle! - Hør på meg!
- Du tar livet av oss! - Følg elva!
- Ok. - Vi må dit bort.
Yossi, bruk åra!
Hold kjeft!-Hold kjeft!
Styr mot høyre bredden!
Padle!
Yossi, padle.
Helvete!
- Så det er du som gir ordrer nå?! - Hold kjeft!
Dette er ikke Oregon!
- Du aner ikke... - Hold kjeft!
Karl, fortell oss planen.
Planen? Jeg skal fortelle dere planen.
Vi slår leir her. I morgen sleper vi flåten forbi de strykene.
Nå skal jeg ut og jakte og Kaptein Amerika kan dra til helvete!
Bra jobbet, Kevin! Vi vet ikke hvor vi er eller hva vi skal gjøre.
- Og nå gikk han. - Hva feiler det deg?
Du er en sånn skuffelse at det knapt er til å fatte.
Så du Karl på flåten?
Han var livredd. Visste ikke hva han holdt på med.
Han kunne ikke lese elva.
Vet du hva jeg tror?
Karl kan ikke svømme.
Fanken.
Du må finne ham, Kevin. Du gjorde ham sint.
- Paps passer på oss. - Kutt ut de papsegreiene.
Herregud.
Jeg går etter ham.
Karl?
- Karl, hva holder du på med?! - Så du den?
- Så hva? - Jaguaren. Jeg skremte den bort.
Den trodde nok at du var en dum ape.
Hva er det, Karl?
Vi går.
Bare gå. Lykke til.
Jeg går herfra. Ingen flere elver for meg.
Gjelder det strykene? Skal jeg be om unnskyldning?
Ikke vær dum, du er kaptein nå.
Jeg går til fots til Impurama. Det tar tre dager.
Bli med, eller bli fiskemat. Samme for meg. Gjør hva faen dere vil.
Og nå...
Nå skal jeg legge en kabel i verdens størsta baño.
Bestem hva du vil gjøre, sjef.
Én mot tre.
Fanken.
Jeg har padlet elver hele livet, og jeg har ingen dødslengsel.
Jeg vet at vi klarer elva.
Jeg vil også fortsette, men...
Marcus da?
Han vil nok bli med oss.
Han er trygg hos Karl.
Det er tungt.
Men det er galt av ham å bli med oss. Og det er galt av oss å ta ham med.
Jeg vil ikke ha ham med. Han begynner å miste grepet.
Han må trekke seg.
Er du enig?
Jeg vet ikke.
Jeg skal snakke med ham.
Hei.
Hva er det?
Jeg har snakket med Kevin, og han vil fortsette på elva.
Uten Karl?
Jeg liker Kevin, men han er sprø. Det er galskap. Han kan ikke gjøre det.
Vet det. Jeg prøvde å få ham fra det.
Han klarer seg aldri på egen hånd. Så en av oss må bli med ham.
Og...
Føttene dine er dårlige. Du kan ikke bli med på flåten.
Føttene mine feiler ikke noe.
- Mener du det? - Ja.
Jeg har badet dem hver dag siden vi begynte å bygge flåten.
Det er...
Det er gode nyheter for... meg.
Ærlig talt ville jeg heller valgt å bli med Karl.
Da er vi framme om tre dager og ferdige med det hele.
Så om det er greit for deg, kan jo du og Kevin ta flåten.
Nei, beklager.
Jeg kan ikke bli med ham alene.
Du ser jo hvordan han er mot meg.
Føttene mine har sinket oss. Jeg er lei for det.
Det er greit. Jeg forstår.
Om det er greit for deg, så blir jeg heller med Karl.
Så det går bra, med føttene dine?
Ja.
Ok.
- Mener du det? - Ja.
Takk, Yossi.
Vi er her. Det er stryk overalt.
Her, her og her.
Her er det verste. Dere kommer nok dit i morgen. Mal Paso San Pedro.
- Kommer vi oss gjennom? - Ikke prøv engang.
Klipper på begge sider. Ingen strand. Dere dør om dere prøver.
Hvordan vet vi når det er på tide å stoppe?
Det er en strand på høyre side. Dere må stoppe der.
Går ikke det, må dere hoppe av flåten og svømme. Unngå canyonen.
Ok.
Dere tar macheten. Jeg beholder hagla.
- Greit. - Deler vi maten?
Nei, dere trenger den mer. Vi er ute om tre dager.
Framme i Impurama får vi tak i esler og mat.
Så rir vi som konger til Apolo. Ikke sant?
Du er en jævla drittsekk.
Ja da, Karl.
Du er en handlingens mann.
Vi skal vente på dere.
Titicacasjøen. Vi hadde aldri møttes om ikke kapteinen hadde vendt tilbake.
- Ok. Lykke til. - I like måte.
- Vær forsiktig. - Ja.
- Vi tar et festmåltid på vandrerhjemmet. - Høres bra ut.
Så mye som vi orker å spise.
Ja. Og jeg lover at alt skal bli som før når vi er tilbake.
Ja. Ja visst...
- Klar? - Klar.
Ta denne.
Vet du hvilken dato det er?
1. desember, kanskje. Tror jeg.
Jeg kommer kanskje hjem til jul.
Kan vi ikke stoppe for kvelden snart, og prøve å fange fisk?
Vi har fremdeles en time igjen til sola går ned.
Vi bør prøve å komme oss nærmere canyonen. Hva sier du?
Å, fanken!
Ta åra di. Kom igjen!
Fort!
- Ta åra di! Padle for livet! - Jeg gjør jo det.
- Padle! - Strømmen er for sterk!
- Kevin, hva skal vi gjøre? - Sikt på stranda. Til høyre!
- Fort! - Padle!
- Kom igjen! - Vi klarer det ikke!
- Kom igjen! - Strømmen er for stri!
- Kom igjen, Yossi! - Kevin!
Høyre!
Gi alt du har!
- Kom igjen! - En stein!
Yossi, ned!
- Nei! - Hold deg fast!
- Kevin! - Jeg er ok, hold deg fast!
- Kevin! - Hold deg fast.
Nei!
- Jeg prøver å komme meg over. - Hva?
- Vi kan ikke bli her. - Du får ikke forlate meg!
Kast macheten til meg når jeg er inne. Jeg kapper av ei grein og får deg inn.
- Det er for farlig! - Eneste utvei.
- Du klarer det aldri. - Det er eneste utvei.
Jeg klarer det. Jeg lar deg ikke i stikken.
Hold deg fast.
Nei! Kevin!
Yossi, hold deg fast!
Skynd deg!
Kevin, flåten beveger seg! Kevin!
Yossi! Macheten!
Yossi!
Kevin!
Nei, dæven...
Nei!
Supermann.
Kevin!
Jeg går til Curiplaya eller Rurrenabaque Følg etter. Jeg henter hjelp. Yossi.
Jeg er en handlingens mann.
Helvete!
Du kommer til å bli reddet i Curiplaya.
Du har et kart og det kommer folk og redder deg.
Det eneste du trenger å gjøre, er å fortsette.
Og fortsette og fortsette.
Strålende. Den beveger seg.
Yossi!
Hva? Kevin?
Kevin?
- Yossi? - Marcus?
Hva?
Yossi.
Marcus?!
Kom igjen.
Hallo?
Hallo? Hallo!
Hola!
Beklager.
Hallo?
Nei...
Så...
Dette må være Curiplaya. Så da...
Da må jeg komme meg til Rurrenabaque.
Det er langt dit.
Nei.
Det er ikke langt. Ikke for verdens heldigste mann.
Det ligger rett der.
Du klarer å gå dit på egne bein.
Greit.
Ok. Du må gjøre det.
Du må tørke føttene.
Jeg er lei for det, Marcus. Jeg visste ikke.
Jeg ville ikke være svakest.
Jeg var reddere enn deg, fordi jeg er en feiging.
Jeg er en feiging og jeg har fortjent alt dette.
Kevin?
Kevin! Jeg er her!
Kevin!
Nei! Nei!
Nei!
Idiot!
Universitetet.
- Jusstudier. - Pappa, jeg vet hva du syns. Beklager.
Ikke en shekel!
Du får ikke en shekel av meg!
Jeg trenger ikke pengene dine. Jeg ber ikke om det.
Det blir bare ett år.
Idioti. Så idiotisk.
Helt utrolig. Holde seg nær elva!
Karl sier alltid: "Hold deg nær elva."
DAG 14
Nei, nei, nei.
Ok, Yossi. Bare fortsett å gå. Fortsett.
Jeg kjenner din type. Du vet ikke når det er på tide å gi seg.
Yossi...
Nei, nei, nei!
Se, pappa.
BURRENABAQUE, 193 KM FRA CURIPLAYA
Du får møte kaptein Armando.
Vi har ikke hørt noe etter at du ble funnet.
Om han ikke har druknet, så har han ikke gitt opp. Vi må finne ham.
Hallo? Vent! Nei, vent!
Vent!
Hallo!
Jeg er her!
Her nede! Hallo!
Ikke fly... Nei!
Kan du ikke fly lavere?
Nei. Det går ikke.
Hei. Vi fløy så høyt at vi ikke kunne se noe.
- Hør her... - Det sier du hele tiden...
Vær så snill. Det har gått nesten tre uker.
Det fins ingen å lete etter.
Det vet du ikke.
Du har gjort alt du kan. Det er et mirakel at du lever. Dra hjem.
Jeg vet at det høres urimelig ut, og at det virker håpløst.
Men jeg føler på meg at han er i live.
Jeg trenger bare litt hjelp. Ok?
Snakk med piloten, gi meg en sjanse.
Jeg vil virkelig hjelpe deg.
- Du sier så. - Men jeg kan ikke.
Du kan ikke?
Ok, greit. Om du ikke vil hjelpe meg, drar jeg oppover elva selv.
Hva om du dør på veien?
Så gjør jeg det!
Ja vel, da!
Vent.
Kom hit.
Det fins kanskje en som kan hjelpe deg.
Señor Tico?
Kaptein Armando sier at du er den som kjenner Tuichi-elva best.
Jeg har en venn som er forsvunnet i elva.
Han som forsvant?
En gringo som har vært i jungelen i 17 dager? Han overlever ikke.
Vennen din tar seg nok et glass med Herren nå.
Nei. Vennen min lever.
Og jeg trenger din hjelp til å finne ham.
Jeg kan ikke.
Jeg har aldri bedt om noe. Aldri.
Men jeg ber deg nå. Vær så snill.
Jeg beklager.
Hvor mye skal du ha for båten?
Båten din. Hvor mye?
- En gal gringo. - Loco!
Jeg mener det. Jeg trenger den.
Vær så snill.
Vær så snill, ikke løp vekk.
Jeg skal ikke gjøre deg noe. Ikke løp. Det er i orden.
Jeg heter...
Jeg heter Yossi.
Jeg har gått meg vill.
Du... Snakker du engelsk?
Nei, klart du ikke gjør.
Du forstår ikke hva jeg sier. Men...
Det er godt å se deg.
Vi må finne åpningen ved elva i morgen-
- så de ser oss når de kommer med flyet.
Jeg lover at vi skal klare oss.
Jeg vet at det ikke er mye.
Men det er bedre enn å ligge rett på bakken.
Ikke... Bare du.
Nå er du trygg. Dette holder insektene unna.
Jeg skal beskytte deg.
Beklager, men det er noe jeg må gjøre.
Ok.
Jeg måtte bare sjekke.
Vi må fortsette mot Rurrenabaque.
Vi må aldri stoppe.
Vi må holde utkikk etter flyet.
Pilotene kommer til å se oss-
- og signalisere med vingetuppene. Da kommer vi til å bli reddet.
Du får treffe vennene mine.
Men jeg er redd det skal skje oss noe her ute.
Det går bra. Jeg klarer meg.
Se. Hva sa jeg?
Her er frukt. Den er litt råtten, men det gjør ikke noe.
Nei, nei, nei. Den kan ikke spises.
- Du må spise! - Den kan ikke spises!
Jeg klarer ikke dette alene. Du får ikke gi opp! Spis!
Jeg sulter, jeg har vondt, og føttene mine...
Unnskyld.
Jeg er lei for det. Vi trenger hvile.
Hver kveld gir Gud oss et tre å sove under.
Det er en gave fra Gud. Vi er ikke alene her.
Gud er ved vår side.
Han har en hånd på vår skulder.
Han er med oss.
Ligg ved siden av meg. Jeg beskytter deg og vi holder hverandre varme.
Sånn, ja.
Alt kommer til å bli bra.
Bare bli her hos meg.
Vi kan sove nå.
Du er trygg.
Gud er med oss.
Det er ok. Sov nå.
Sov nå.
Hva?
Nei.
Hei!
Nei...
Nei. Nei.
Ok. Nei, ikke rør deg.
Kom hjem i live, Yossi.
Bli hos meg.
Du må faen ikke ryke. Ikke ryk.
Kom igjen.
Ja.
Vi må finne åpningen ved elva, så flyet kan se oss.
...kan se oss.
Yossi.
Yossi?
Yossi!
- Yossi. Kom hit! - Nei.
- Kjemp, Yossi! - Yossi.
Ikke gi opp!
Kom igjen, Yossi!
Yossi!
Hei. Det går bra.
Det går bra.
Du skal få leve.
Ja.
Takk.
- Hva skjer? - Vi må dra tilbake.
Det er umulig.
Du har gjort alt du kan.
Jeg beklager.
Yossi.
Forsvinn.
Snu båten.
Fortsett.
Litt til.
Vent.
Vent!
Fortsett sånn. Bra.
Kevin...
Yossi!
Snu!
Yossi!
Ikke reis deg. Kom her.
- Takk. - Jeg har deg, kompis.
Takk.
- Takk. - Jeg lovet å ikke la deg i stikken.
Det er ok.
Jeg har deg. Det er ok.
Sett deg.
Takk.
- Lege. - Ja. Takk.
Du har reddet livet mitt.
Du reddet mitt.
Jeg er straks tilbake.
Takk.
Gud være lovet for at du fikk hjem den savnede.
Yossi og Kevin kom seg tilbake til La Paz og ventet på Marcus og Karl.
Men de kom aldri. Kevin lette i ukevis uten å finne noen spor.
Man så dem aldri igjen.
Senere fant man ut at Karl var ettersøkt av myndighetene.
Han hadde tidligere tatt turister med på turer.
Det fantes heller ingen ukjente indianerstammer.
Ingen vet hvorfor han valgte Yossi. Eller tok dem med i jungelen.
YOSSI GHINSBERG ETTER REDNINGEN I RURRENABAQUE I COLOMBIA I 1981
TO DAGER ETTER REDNINGEN VED BENI-ELVA I 1981
KEVIN GALE OG MARCUS STAMM PÅ VANDRING I ANDES I 1981
KEVIN GALE PÅ VANDRING I PERU I 1981
MARCUS STAMM I BOLIVIA I 1980
KEVIN GALE OG YOSSI GHINSBERG I SØR-AMERIKA I 1981
KARL RUCHPRECHTER UKJENT DATO
Kevin bevarte sin livslange lidenskap for fotografering på reiser jorda rundt.
Til slutt slo han seg ned i Israel, der han bor med kona og to sønner.
Nylig skrev han ferdig en bok om redningen og hendelsene i jungelen.
10 år senere vendte Yossi tilbake til elva som nesten tok livet av ham.
Sammen med uchupiamina-stammen åpnet han en økolodge som har endret hele området.
Han er ennå en ivrig eventyrer som reiser jorda rundt.
TIL MINNE OM MARCUS
Norske tekster: P.S. Mannes