FÖLJANDE ÄR EN SANN BERÄTTELSE
Jag lämnade Israel 1980 efter 3 år i armén.
Jag ville desperat fly undan den ingångna stigen.
Skola, studera på universitet, jobba, gifta sig, skaffa barn.
Inte jag. Jag ville annorlunda. Uppleva stora saker. Ge mig in i det okända.
Upptäcka stammar, gömda skatter.
Den mörkaste djungeln. Och det är självklart därför jag hamnade i Bolivia.
- Gracias señor. - De nada. Vaya con dios.
Vänta! Vänta! Espera! Snälla!
- Vänta! - Sir.
Vänta! Vänta!
Muchas gracias, señor.
- Tack. Muchas gracias. - Ska jag ta den?
- Tack. - Okej...
Tack. Muchas gracias a todos. Tack.
- Förlåt för ryggsäcken. - Inga problem.
- Jag heter Marcus Stamm. - Yossi Ghinsberg.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Jag kunde inte annat än att bli kär i Marcus Stamm.
En schweizisk lärare på sabbatsår. Med en poets hjärta och ett helgons själ.
Jag hade aldrig träffat nån som han.
Det här var inte illa. Jag sa till mina föräldrar att jag blir borta i 1 år.
Men jag tror inte att jag någonsin kommer tillbaka.
Vilken lyckost du är.
- God morgon. - God morgon.
Hon gillar dig.
Nej, det är inte möjligt. Kevin?
Hallå! Kevin?
- Herregud. - Kom hit.
- Vad håller du på med? - Marcus, hur är det?
Jag trodde att du åkte hem efter Patagonien.
Jag bestämde mig för att åka till Cordilleras och ta lite bilder.
- Här är min vän Yossi Ghinsberg. - Hej.
- Kevin Gale. - Så trevligt.
Detsamma.
Kom hit med dig.
Jag hade redan hört talas om Kevin Gale.
Han var en legend i luffarkretsar. Han hade liftat genom hela Sydamerika-
-och tagit fantastiska bilder.
Jag visste också att han var Marcus bästa vän.
Jag har bara varit i Sydamerika ett par månader.
Jaså? Vad gjorde du innan?
Levde ett glamoröst liv på fiskebåtar i Alaska.
Det låter toppen.
Sen frös jag rumpan av mig i New York där jag lastade av lastbilar.
Sen åkte jag till Vegas för att söka lyckan.
Vad hände?
- Jag förlorade allt. - Ja...
Men du hittade den här killen, och det är ovärderligt.
Varifrån kommer du nu?
Jag åkte till Chopicalqui i södra Peru.
Där fotograferade jag kondorer. Helt fantastiskt.
Det är jätteäckligt.
Skål.
Vad är det för nåt?
Det heter San Pedro.
Hur lång tid tar det för San Pedro att börja verka?
Du märker det.
- Det händer inget. - Vänta bara.
Lita på mig.
Jag känner mig lite yr.
Jag tror det har börjat verka.
Jag flyger.
"Med den långa natten framför sig och all tid att bestämma framtiden."
"Han blundade. Det tar tid att leva."
"Det tar tid att leva." Det är underbart.
Jag borde skicka boken till pappa.
Gillar han inte att du reser?
Det är inte det att han inte gillar det, han förstår det inte bara.
Så han tycker att jag kastar bort mitt liv.
En gång läste jag detta i en bok:
"Den sista mänskliga friheten är att bestämma sin egen väg."
Ja, det vore härligt.
LA PAZ, 15 OKTOBER 1981
Jag ber om ursäkt för honom, han är amerikan.
- Till höger, här. - Vi passar definitivt in.
Det blir toppen.
Hola.
Buenos días.
Är du amerikan?
Nej.
Ingenting är som djungeln på natten.
Ljudet är så levande. Insekter, fåglar, alla djur.
Det är som att de skriker åt dig. Elektriciteten pulserar.
Helt plötsligt blir det tyst.
Sen är det tomt.
Bara du och det du letar efter.
Efter gruvorna och missionärerna kommer inget att finnas kvar.
Om en generation kommer det inte att finnas fler indianer.
Det sista av den gömda världen kommer att vara borta. Borta.
Och det är väl det du drömmer om?
Den gömda världen. Det är därför du är här.
Yossi, jag menar inte att låta grinig.
Vill ni vara som andra turister? Alla kan åka till Machu Pichu.
Men vi kan åka till djungeln och träffa indianer som aldrig har setts.
Och Karl, som jag har träffat, är väldigt trevlig och kan ta oss dit.
- Hur vet du att Karl talar sanning? - Han vaskar guld.
- Han är vän med indianerna. - Han kan ha hittat på allt.
De känner varandra, de är vänner. De umgås.
- De skrattar ihop. - Du träffade honom nyss.
Han visade mig bilder. På honom och indianerna.
Han säger att floden är full av guld.
Hur kan du ens... Maten bränns vid.
Ja, det stämmer.
Magiskt. Tack.
- Det är trams, Yossi. - Ni kan väl träffa honom?
- Jag tänker göra det. - Du verkar helt såld på idén.
Jag tänker göra det. Ni får se att jag har rätt. Avboka era hemresor.
Avboka resan hem? Det låter ju jättebra.
Det här är bara dumt, Yossi.
- Säg att han är galen. - Marcus har rätt. Det låter som trams.
Träffa honom så får ni se.
Den här kartan är värdelös. 1:500? Det är ett skämt.
Den finns där och här. Jag sköter navigationen.
Här är toromona-indianerna. Rio Colorado Chico.
Vi flyger till Apolo. Sen vandrar vi till Asriamas.
Sen tar vi oss till Rio Colorado Chico.
- Det tar väl 3-4 dagar. - Jag har aldrig hört talas om dem.
Precis.
- Du är väl fotograf? - Ja.
Här. Du kan ta foton som du kan publicera direkt i National Geographic.
Så vad säger ni?
Han vill ha 50 dollar per person för att guida oss.
Det är till förnödenheter. Han betalar tillbaka det sen i guld.
- Ja. - Du skulle ju få honom på andra tankar.
Jag vet. Jag har också mina tvivel, men...
Karl verkar veta vad han pratar om. Och jag kan ta fantastiska bilder.
- Det blir unika bilder. - Kevin vill åka.
Marcus, du måste följa med. Det blir ett äventyr.
- Visst. Okej. - Ja!
Ja!
Det här kommer att bli så kul! Ja!
Vilka ska åka till djungeln?!
Kom igen, ska det där räcka?
Vi skaffar mer mat i Asriamas. Ingen svälter i djungeln.
- Vad är det här? - Speed. Zippo.
- Man känner sig som en superhjälte. - Okej.
- Vi behöver en bättre karta. - Det finns inte.
Ingenting finns med.
Vi följer floden bara. I djungeln är floderna ens bästa vänner.
Ni betalar väl för det här?
- Vi betalar för det här. - Självklart.
Okej. Inga klockor eller plånböcker.
Karl säger att tiden inte existerar i djungeln. Man går inte vilse.
- Man svälter inte i djungeln. - Oövervinnerliga, ja.
- Det blir lätt. - Ja...
Jag kommer sakna alla saker.
Vad är det där?
Jag fick den av min farbror innan jag åkte.
Han sa att den skulle skydda mig.
- Tror du på det? - Kevin...
- Vad? - Jag vet inte.
Jag vet inte. Men han bar den med sig hela livet.
Och han överlevde kriget och lägren.
Två dagar efter att han gav den till mig så dog han.
- Ja. - Jag tror vi har plats för den.
APOLO, 4 NOVEMBER 1981
Det här är världens sista utpost.
Fortfarande levande, fortfarande vild.
Men inte länge till. Vi gillar inte det vilda.
Vi gillar inte det otämjda. Vi är besatta av kontroll.
Så vi har förstört hela planeten.
Och klappar oss på axeln för att vi har skapat nationalparker med vakter.
För att skydda det som redan är borta.
Varför? Vi är rädda. Djungeln visar vilka vi egentligen är.
Vi är bara ett stort skämt.
Vi har strulat till det för oss.
Det kan verka som att stammarna lever på stenåldern.
Men sanningen är att de ligger långt före oss.
Osynliga. Gömda i madidin.
Toromona-indianerna förstår att de är en del av nåt mycket större.
De vill inte ha det vi har. De är smarta.
De är fria på riktigt.
Helvete! Få bort den!
- Vad är det? - Nåt träffade mig.
- Det var en fladdermus eller nåt. - Var då?
Nåt flög in i mitt ansikte. Jag trodde jag blev attackerad.
Ja, det blev du. Av en mördarmal.
Det börjar bli farligt här. Vi borde bege oss tillbaka.
Gå och lägg er, pojkar.
- Är allt bra med dig? - Jag tror att jag sitter vakt en stund.
Å, nej. Mördarlöven är tillbaka. De tar dig också, Kevin.
Bort med dem, annars får du en pinne i röven.
Fortsätt, det börjar regna snart.
Regna? Det finns inte ett moln på himlen.
Du sa att regnperioden börjar om två veckor.
Jämfört med regnperioden är det här en liten skur bara.
- Hur visste du att det skulle regna? - Jag vet allt.
- Du kan säkert prata med djur också. - Ja, med apor.
Visst.
Inte för nära, då börjar fibrerna brinna så de går sönder.
Ingen fara. I morgon skaffar vi riktig mat. Den finns därute.
- Den väntar på oss. - Då får det allt smaka bra.
Du måste ju förse dina hungriga barn med mat.
- Har ni sett Karl? - Han har gått i förväg. Det är okej.
- Fan, Marcus. - Låt mig få se. Jag har saker med mig.
Marcus, sluta. Fortsätt nu.
- Okej. - Sätt fart.
Vi behöver mer än en machete.
- Karl! - Hörni.
- Tänk om han inte gick ditåt? - Asriamas ligger vid floden.
- Nej, vi ska vänta på honom. - Ta dina saker. Han kommer inte.
- Kom nu. - Jag vill inte gå vilse på grund av er.
Marcus, vi har inte gått vilse. Vi följer stigen.
- Karl! - Floden är där nere.
- Asriamas är vid floden. - Marcus.
- Okej? Marcus. - Karl!
Sluta!
- Varför är du ens här? - Kevin...
Allvarligt talat. Varför följde du med när du inte tycker att det är kul?
- Jag har visst roligt. - Vänta, tyst.
Vad pratat du om? Vaddå vara tyst?
Tyst.
Vad är det?
Hörni, vi kan väl bara släppa ryggsäckarna och dra?
Vad är det?
- Asriamas? - Asriamas.
Då så.
Nästa gång du tänker försvinna kan du väl säga till?
- Vi trodde att vi var vilse. - Förlåt.
Jag visste inte att jag skulle behöva hålla er i handen.
Jag trodde att ni ville ha ett äventyr.
Hej, hej!
Asriamas.
- Jag är ledsen för det där tidigare. - Jag är också ledsen.
- Skicka hit den. - Hörni...
Det verkar som att vi är huvudattraktionen.
- Jösses. - Hola!
Hallå, allihop.
Tanterna stirrar på min snorre.
- Tu ya mita. - Tu ya mita. Ja.
Det är inte illa.
Spya och bajs blandat skulle smaka bättre än det här.
Då så, jag har svurit för dem.
- Låt mig hjälpa till. - Okej?
- Kan du titta på barnet? - Javisst, självklart.
Du är verkligen duktig!
Hur gammal är du?
Okej, då ska vi ge oss av.
Hej då, ta hand om er.
Hallå! Jag har hittat guld.
Skärp dig. Lägg av.
Jösses.
Ut med armarna.
Titta på världen. I perfekt balans.
Det är vi som är problemet. Människor.
Vi är cancern. Vi förtjänar att försvinna.
Kommunism och revolution är inte svaret. Jag har testat båda.
Lösningen är att automatisera.
Matematiskt, kosmopolitiskt.
Låt en jädra dator ta över. Inga egon eller stolthet.
Ett datorprogram för allas bästa.
Jag hamnade i trubbel för att jag sa det.
Jag var väldigt tydlig. De letar fortfarande efter mig.
Apor.
Karl! Skjut den istället!
Skjut den!
I djungeln får man inte slösa kulor. Ni har aldrig ätit så gott kött.
Vad är det?
Ät nu, era fegisar.
Det var som tusan. Det är gott. Väldigt gott.
Marcus...
Det är bara kött. Det är gott.
Okej...
- Marcus, det smakar okej. - Jag... Det går inte.
Vad trodde du att du skulle äta härute?
Jag får koka ris åt honom.
Vi får passa elden i natt. Där det finns apor finns det jaguarer.
De jagar apor.
Och de ser oss bara som stora, korkade apor.
Okej.
Se till att hålla fötterna högt för säkerhets skull.
- Ja. - Och håll dem torra.
Ta av skorna och lufta tårna varje gång vi stannar.
Du, Marcus. Jag kan ta lite av din packning i morgon.
Jag också.
Tack ska ni ha.
När det stormar börjar det...
Karl sa att vi måste ta oss ut innan regnperioden börjar. Det klarar vi inte.
Det är Marcus fel. Han beter sig som en flickscout.
Kom igen, han har problem med fötterna.
Du och jag klarar det ju. Titta på honom.
Han klänger sig fast vid "pappsen".
Det är väl dags att lägga sig.
- Jag är rätt trött. - Snälla.
Jag är ledsen att jag inte hänger med. Du vet att det inte är mitt fel.
Mina fötter är inte mitt fel.
Så på grund av det här...
...så är vi inte längre vänner?
Inget har förändrats.
Se till att vila nu.
Vi stannar tills Marcus kan gå och sen tar vi oss till Asriamas.
- Härifrån? - Ja.
- Är vi 3-4 dagar från El Chico? - Ja.
- Marcus kan inte gå så länge. - Det gör inget, vi bär honom.
Fantastiskt. Genialiskt. Det är omöjligt.
Nej. Det vi inte kan göra är att ge upp.
Okej.
Då stannar ni här och så hämtar jag indianer som tar er till byn.
Nej, du ska ingenstans och vi stannar inte här utan dig.
Då stannar vi här tills Marcus blir bra och går sen till Asriamas.
Nej, nej, nej! Vi går inte tillbaka.
Kom igen, det är alldeles för långt.
Okej. Vad händer?
Karl vill gå tillbaka.
Vänta, det finns ett annat sätt.
Kan vi bygga en flotte här?
Vi kan ta oss nedför floden härifrån.
Om vi bygger en här kan vi ta oss förbi Curiplaya.
Sen tar vi oss till Rurrenabaque och flyger till La Paz.
Vi får se djungeln och kanske även indianer.
Ja, det är enkelt med ett finger på kartan.
- Den här floden är inte lätt. - Går det att flyta på den?
Går det att flyta på den?
- Jag antar det. - Då är det genomförbart.
Vi kan väl göra ett försök?
Jag är med. Marcus?
Ja, okej.
Toppen. 3 mot 1. Då kör vi på floden.
Aj! Fan! Vad i helvete är det där?
Det är en eldmyra.
Missionärerna tog indianer som inte trodde på Jesus-
- och band fast dem i träd och täckte dem med eldmyror.
Tro mig. Efter det blev de troende.
Ja...
Jag har lite vatten.
- Har du nog? - Ja, vi delar.
Tack.
Hörni, kolla.
Finns det nåt han inte klarar med kniven?
Vi måste jobba som ett lag. Okej?
I lugnt vatten använder vi årorna.
Och när det är strömt använder vi bara pålarna.
Du sitter fram och ni bak.
- Ni måste lyssna på allt jag säger. - Ja.
- Okej? - Du är kapten.
Då så. Nu kör vi.
Är allt bra?
Okej.
Okej, killar. Nu gäller det.
- Klipporna där borta då? - Det är okej. Följ floden.
- Vi håller oss i mitten. - Okej.
Okej, Karl?
Karl?
Vänster. Håll till vänster. Vänster!
- Låt flotten följa strömmen. - Okej.
- Höger! - Åt vilket håll ska vi?
- Höger! - Karl, lyssna. Lugna dig.
Följ floden! Det är okej!
Ta pålen! Kom igen!
- Marcus, släpp pålen! - Följ floden!
- Yossi, klipporna! - Jag ser!
Var försiktig, Yossi.
- Kom igen! Släpp den bara! - Gick det bra?
- Pålen är borta. - Du vet inte vad du håller på med!
Höger!
Karl, lyssna på mig!
Karl, berätta vad vi ska göra!
Håll vänster!
- Vänster! - Höger!
Följ floden!
- Håll tyst och paddla! - Lyssna på mig!
- Vänta! - Du kommer få oss dödade!
- Följ floden! - Kom igen!
- Okej. - Vi måste ta oss ditåt.
Yossi, ta upp årorna! Det är för svårt!
Håll käften!-Håll käften!
Styr mot högra banken! Såja!
Paddla!
Yossi, paddla.
Helvete!
- Så nu har du börjat ge order?! - Håll käften!
Det här är inte Oregon, hördu!
- Du har ingen aning... - Håll tyst!
Karl, berätta planen för oss.
Planen? Jag ska berätta planen för er.
Vi campar här. I morgon släpar vi flotten tills vi har passerat forsarna.
Nu ska jag ut och jaga och Kapten Amerika kan dra åt helvete!
Bra jobbat, Kevin! Vi vet inte var vi är eller vad vi ska göra.
- Och nu gick han sin väg. - Vad fan är det för fel på dig?
Du är en sån besvikelse att det är svårt att förstå vidden av det.
Såg du Karl på flotten?
Han var livrädd. Och visste inte vad han höll på med.
Han kunde inte ens läsa av floden.
Vet du vad jag tror?
Att Karl inte kan simma.
Helvete.
Du måste leta rätt på honom, Kevin. Du gjorde honom upprörd.
- Pappsen tar hand om oss. - Lägg av med det där.
Herregud.
Jag går efter honom.
Karl?
Karl, vad håller du på med?!
- Såg du den? - Såg vad?
Jaguaren. Jag skrämde bort den.
Den trodde säkert att du var en korkad apa.
Vad är det, Karl?
Kom nu, så åker vi.
Ge er iväg nu. Lycka till.
Jag går härifrån. Inga fler floder för mig.
Handlar det om strömmarna? Vill du att jag ska säga förlåt?
Var inte fånig, du är ju kapten nu.
Jag vandrar till Impurama. Det tar 3 dagar.
Följ med eller bli fiskmat. Jag struntar i vilket.
Gör vad fan ni vill.
Och nu...
Nu ska jag lägga en kabel i världens största baño.
Bestäm vad du vill göra, chefen.
1 mot 3.
Helvete.
Jag har varit på floderna hela livet, och jag har ingen dödslängtan.
Men jag vet att vi klarar av floden.
Jag vill också fortsätta, men...
Marcus då?
Han kommer att vilja följa med oss.
Han är i tryggt förvar med Karl.
Det är tufft.
Men det är fel för honom att följa med oss.
Och det är fel av oss att ta med honom.
Jag vill inte ha med honom.
Han börjar tappa greppet.
Han måste dra sig ur det här.
Håller du med om det?
Jag vet inte.
Jag ska prata med honom.
Hej.
Vad är det?
Jo...
Jag har pratat med Kevin, och han vill fortsätta på floden.
Utan Karl?
Jag gillar Kevin, men han är inte klok. Det är helt galet.
- Han kan inte göra det. Det blir... - Jag vet, Marcus. Jag vet.
Jag har försökt få honom att ändra sig.
Han klarar sig aldrig på egen hand. Så en av oss måste följa med.
Och...
Marcus, dina fötter är dåliga. Du klarar inte att åka på flotten.
Det är inget fel på mina fötter.
- Menar du det? - Ja.
Jag har badat dem varje dag sen vi började bygga flotten.
Okej. Det är...
Det är goda nyheter för... Mig.
Ärligt talat skulle jag hellre välja att följa med Karl.
Då är vi framme om 3 dagar och klara med allt.
Så om det går bra för dig kan ju du och Kevin ta flotten.
Nej, jag är ledsen.
Men jag kan inte ge mig iväg själv med honom.
Jag menar... Du ser ju hur han är mot mig.
Mina fötter har sinkat hela resan. Jag är ledsen för det.
Det gör inget. Jag förstår.
Om det går bra för dig så följer jag hellre med Karl.
Så det är okej med tanke på dina fötter?
Ja.
Okej.
- Menar du det? - Ja.
- Tack, Yossi. - Jadå.
Vi är här. Det finns forsar överallt. Här, här och här.
Här är den värsta. Ni kommer nog dit i morgon. Mal Paso San Pedro.
- Klarar vi oss igenom? - Försök inte ens.
Det finns klippor på båda sidor. Ingen strand. Ni dör om ni försöker.
Hur vet vi när det är dags att stanna?
Det ligger en strand på höger sida. Ni måste stanna där.
Går det inte får ni hoppa av flotten och simma. Undvik floddalen.
Okej.
- Ni tar macheten. - Ja.
- Jag behåller geväret. - Visst, det går bra.
- Delar vi på maten? - Nej, ni behöver den mer.
Vi är ute om 3 dagar.
När vi når Impurama skaffar vi åsnor och mat.
Sen rider vi till Apolo som kungar.
Du är en sån jävla skitstövel.
Visst, Karl.
Du är en man som agerar.
Vi väntar på dig.
- Titicacasjön. - Ja.
Vi hade aldrig träffats om kaptenen inte hade vänt tillbaka.
- Okej. Lycka till. - Ja, detsamma.
- Ta det försiktigt. - Ja.
Du...
- Sen lagar vi mat på vandrarhemmet. - Det låter toppen.
- Så mycket mat vi orkar äta. - Ja.
Jag lovar att allt kommer att bli som vanligt när vi är tillbaka.
Ja. Just det...
- Redo? - Redo.
Ta den här.
Vet du vad det är för datum i dag?
1 december, kanske. Tror jag.
Jag kanske kommer hem till jul.
Kan vi inte stanna för kvällen snart och försöka fånga fisk?
Vi har fortfarande en timme kvar innan solen går ner.
Vi borde försöka ta oss närmare floddalen. Vad säger du?
- Å, helvete! - Va?
Ta din åra. Kom igen!
Fort!
- Ta din åra! Sätt igång och ro! - Jag gör ju det.
Kom igen!
- Paddla! - Strömmen är för stark!
- Kevin, vad ska vi göra? - Ta sikte mot stranden.
- Skarp högersväng. - Ja.
- Kör! - Paddla!
- Tryck på! - Vi klarar det inte!
- Tryck på! - Jag gör ju det! Det är för strömt.
- Kom igen, Yossi! - Kevin!
Det gick bra.
Höger! Höger!
Kom igen, ge allt!
- Tryck på! - En klippa! Kevin!
Yossi, ner med dig!
Nej!
Håll i dig!
- Kevin! - Det är okej, håll i dig!
- Kevin! - Håll i dig.
- Nej, nej, nej! - Okej.
- Jag tänker ta mig över. - Va?
- Vi kan inte stanna här. - Du får inte lämna mig!
Kasta macheten till mig när jag kommer till banken.
Jag ska hugga loss en gren och dra in dig.
- Det är för farligt! - Det är enda sättet.
- Kevin, du klarar det aldrig. - Det är enda sättet.
Jag klarar det. Jag tänker inte lämna dig.
Jag lämnar dig inte. Okej? Klamra dig fast.
Nej! Kevin!
Yossi! Håll i dig!
Skynda dig på! Skynda!
Kevin, flotten rör sig. Kevin!
Yossi! Macheten!
Yossi!
Kevin!
Helvete!
Nej!
Superman.
Kevin!
Jag ska ta mig till Curiplaya eller Rurrenabaque.
Följ efter mig. Jag hämtar hjälp. Yossi.
Jag är en man som agerar.
Helvete!
Du kommer att bli räddad i Curiplaya.
Du har en karta och det kommer folk som räddar dig.
Det enda du behöver göra är att fortsätta.
Och fortsätta... Och fortsätta... Och fortsätta.
Toppen. Den rör sig.
Yossi!
Va? Kevin?
Kevin?
- Yossi? - Marcus?
Va?
Yossi.
Marcus?
Kom igen.
Hallå?
Hallå? Hallå!
Hola!
Jag är ledsen.
Hallå?
Nej...
Nej.
Så...
Det här måste vara Curiplaya. Så då...
Då måste jag ta mig till Rurrenabaque.
Det är en lång väg dit.
Nej.
Det är inte en lång väg. För världens mest tursamma man.
Det ligger bara där.
Du klarar att gå dit på dina fötter.
Då så.
Okej. Du måste göra det.
Du måste torka fötterna. Se så.
Jag är så ledsen, Marcus. Jag visste inte.
Jag ville inte vara den svagaste länken.
Jag var räddare än du eftersom jag är en fegis.
Jag är en fegis och jag har förtjänat allt som hänt.
Kevin?
Kevin! Jag är här!
Kevin!
Nej! Nej!
Nej!
Idiot!
Universitetet.
- Juridikstudier. - Pappa, jag vet. Jag vet hur du känner.
- Jag är ledsen. - Inte en shekel!
Du får inte en enda shekel från mig!
Jag behöver inte dina pengar. Jag ber inte om det.
Det gäller bara 1 år.
Idioti. Så idiotiskt.
Helt otroligt. Hålla sig till floden.
Karl säger alltid: "Håll dig nära floden."
DAG 14
Nej, nej, nej.
Okej, Yossi. Fortsätt gå bara. Fortsätt.
Jag kan din typ. Du vet inte när det är dags att sluta.
Yossi...
Nej, nej, nej!
Titta, pappa.
BURRENABAQUE, 19 MIL FRÅN CURIPLAYA
Snart får du träffa kapten Armando.
Innan du hittades så har det varit tyst.
Om han inte har drunknat så har han inte gett upp.
Vi måste söka efter honom.
Hallå? Vänta! Nej, vänta!
Vänta! Vänta!
Hallå? Hallå!
Jag är här! Här nere!
Hallå? Flyg inte... Nej!
- Kan du inte flyga lägre? - Nej.
Det går inte.
Hej. Vi flög så högt upp att vi inte kunde se nåt.
- Hör på nu. - Du ber mig hela tiden att lyssna...
Snälla du. Det har gått nästan tre veckor.
Det finns ingen att leta efter.
Det vet du inte.
Du har gjort allt du kan. Det är ett mirakel att du lever. Åk hem.
Jag vet att det låter helt orimligt och att det verkar hopplöst.
Men jag känner i mitt hjärta att han lever.
Jag behöver bara lite hjälp. Okej?
Du kan väl prata med piloten, och ge mig en chans?
Hör på. Jag vill verkligen hjälpa till.
Du säger det.
Men jag kan inte.
- Du kan inte? - Jag kan inte.
Okej, visst. Vet du?
Om du inte vill hjälpa till ger jag mig ut på floden själv.
Tänk om du dör under vägens gång?
Då gör jag det!
Okej, okej.
Vänta lite.
Kom hit.
Det kanske finns en person som kan hjälpa till.
Señor Tico?
Kapten Armando säger att du är den som bäst känner till floden Tuichi.
Jag har en vän som har försvunnit i floden.
Han som försvann?
En gringo som varit borta 17 dagar i djungeln?
Han överlever inte.
Din vän tar sig nog ett glas med Herren nu.
Nej. Min vän lever.
Och jag behöver din hjälp att hitta honom.
Jag kan inte.
Jag har aldrig bett om nåt. Alls.
Men jag ber dig nu. Snälla.
Jag är ledsen.
Hur mycket vill du ha för båten?
Din båt.
Hur mycket?
- En galen gringo. - Loco.
Jag menar allvar. Jag behöver den.
Snälla.
Spring inte. Snälla, spring inte.
Jag ska inte göra dig illa.
Spring inte. Det är okej.
Mitt namn...
Jag heter Yossi.
Jag har gått vilse.
Pratar du engelska?
Nej. Självklart gör du inte det.
Du förstår inte vad jag säger. Men...
Det känns skönt att träffa dig.
Vi måste hitta öppningen vid vattnet i morgon-
- så att de ser oss när de kommer med planet.
Jag lovar att allt kommer att bli bra.
Jag vet att det inte är mycket.
Men det är bättre än att ligga direkt på marken.
Inte... Bara du.
Nu är du trygg. Det här håller insekterna borta.
Jag ska skydda dig.
Förlåt. Men jag måste göra en sak.
Okej.
Jag skulle bara kolla.
Vi måste fortsätta mot Rurrenabaque.
Vi får aldrig stanna.
Vi måste hålla utkik efter planet. Piloterna kommer att se oss-
-och signalera med vingspetsarna.
Då kommer vi att bli räddade.
Du kommer att få träffa mina vänner.
Men jag är rädd att nåt kommer hända oss härute.
Det går bra. Jag mår bra.
Titta. Vad var det jag sa?
Här är frukt. Den är lite rutten, men det gör inget.
Nej, nej, nej. Den går inte att äta.
- Du måste äta! - Den går inte att äta!
Jag klarar inte det här själv. Du får inte ge upp!
Ät!
Jag svälter också, jag har ont och mina fötter...
Jag är ledsen.
Jag är ledsen. Vi behöver vila.
Varje kväll får vi ett träd att sova under från Gud.
Det är en gåva från Gud. Vi är inte ensamma här.
Gud finns vid vår sida. Han har ena handen på vår axel.
Han är med oss.
Lägg dig bredvid mig. Jag skyddar dig. Vi håller varandra varma.
Såja. Allt kommer att bli bra.
Stanna här med mig.
Vi kan sova nu.
Du är i trygga händer.
Gud är med oss.
Det är okej. Sov nu.
Sov nu.
Va?
Nej.
Hej!
Nej
Nej. Nej.
Okej. Nej, jag ska inte röra mig.
Kom hem levande, Yossi.
Stanna kvar hos mig.
Våga inte gå av. Gå inte av.
Kom igen.
Ja.
Vi måste hitta öppningen vid floden så att planet kan se oss.
Yossi.
Yossi?
Yossi!
- Yossi. Kom hit! - Nej.
- Kämpa, Yossi! - Yossi.
Ge inte upp!
Kom igen, Yossi!
Yossi!
Hallå där. Det är lugnt.
Det är okej.
Du kommer att överleva. Ja.
Tack.
- Vad händer? - Vi måste åka tillbaka.
Det är omöjligt.
Du har gjort allt du kan.
Jag beklagar.
Yossi.
Försvinn.
Vänd runt båten.
Fortsätt.
Lite till.
Vänta.
Fortsätt så. Bra. Kör.
Kevin...
Yossi!
Vänd om.
Yossi!
Kör!
Res dig inte upp. Kom hit.
- Tack. - Jag har dig, kompis.
Tack.
- Tack. - Jag lovade ju att inte lämna dig.
Det är okej.
Jag har dig. Det är okej.
Sätt dig ner.
Gracias.
- Médico. - Sí, gracias.
Du har räddat mitt liv.
Du räddade mitt. Jag kommer strax. Okej?
Gracias.
Tack Gud för att Du förde hem den borttappade.
Tack vare Gud.
Yossi och Kevin tog sig tillbaka till La Paz och väntade på Marcus och Karl.
Men de kom aldrig. Kevin letade i veckor utan att hitta ett spår.
De sågs aldrig igen.
Senare upptäcktes det att Karl var eftersökt av myndigheterna.
Han hade tidigare tagit ut turister på vandringar.
Det fanns heller inga förlorade indianstammar.
Än i dag vet ingen varför han valde Yossi. Eller tog dem till djungeln.
YOSSI GHINSBERG EFTER RÄDDNINGEN I RURRENBAQUE I COLOMBIA 1981
TVÅ DAGAR EFTER RÄDDNINGEN VID FLODEN BENI 1981
KEVIN GALE OCH MARCUS STAMM PÅ VANDRING I ANDERNA 1981
KEVIN GALE PÅ VANDRING I PERU 1981
MARCUS STAMM I BOLIVIA 1981
KEVIN GALE OCH YOSSI GHINSBERG I SYDAMERIKA 1981
KARL RUCHPRECHTER OKÄNT DATUM
Kevin har fortsatt sin livslånga passion för fotografi under resor jorden runt.
Till slut slog han sig ner i Israel, där han bor med sin fru och 2 söner.
Nyligen skrev han klart sin bok om räddningen och händelserna i djungeln.
10 år senare återvände Yossi till floden som nästan tog hans liv.
Tillsammans med stammen uchupiamina öppnade han en ekolodge.
Den har förändrat hela regionen.
Han är ännu en passionerad äventyrare som reser runt jorden.
TILL MINNE AV MARCUS
Översättning: S. Lidblom