Det er vidunderligt at tænke sig, at ethvert menneskeligt væsen -
- skal være så dyb en gåde og hemmelig for alle andre. Charles Dickens
Eleverne har et omfattende pensum. De opfører et stykke før hver ferie.
Min hustrus store lidenskab er teater. Mary, må vi få noget te?
Vi går igennem her.
Hvor har du været, Nelly? Mr. Benham har været her siden klokken tre.
- Det må du undskylde. - Mr. Lambourne har gjort sit bedste.
Jeg glemte tiden.
- Pas på hjørnerne, drenge. - Javel.
- Tak, Mary. - Mrs. Wharton Robinson. Omsider.
Jeg beklager, mr. Benham. Jeg blev bare ved med at spadsere. Tilgiv mig.
Vi starter fra tredje akt. Indtag jeres pladser. Tak, mr. Lambourne.
Hvis mr. Benham ser alle vores kneb, er der intet at vise ham i morgen.
- Er det koldt udenfor? - Ja, men det klarer sindet.
- Vi bør finde læsestof før ferien. - Naturligvis. Måske senere.
- Laurenson og Tanner, er I klar? - Javel.
Geoffrey, min ven. Husk, at du kommer ind ved den sidste replik. Sæt dig her.
- Tag den her, Copes. - Tak, frue.
Jeg mindes ikke, at der var en løve i Dickens' og Collins' stykke.
Jeg er vis på, at mr. Dickens ville have tilgivet en smule kunstnerisk frihed.
Yates, ruller du bagtæppet ned?
Musikere.
- Er alle klar? - Javel, frue.
Husk, hvor I skal stå.
Så begynder vi.
Nu står solen omsider op, knøse.
"Er stået op," Hadley. Mr. Dickens lagde vægt på korrekthed.
Nu er solen endelig stået op, knøse. Hvad mener I om vejret?
Jeg er klar til at passere bjerget, hvis de andre vil tage med.
Jeg kan se, at der er et uvejr på vej.
Jeg kan lugte sneen. Jeg kan mærke orkanen.
De herrers penge kan ikke friste mig til at passere bjerget i dag.
Tanner, det er dit stikord.
- Er I omsider klar? - Mit tålmod er brugt op.
- Jeg er træt af alle disse forsinkelser. - Jeg skal føre Dem til Deres mål.
- Sig blot til. - Nu.
- Er De klar? - Ja. Følg med.
Hold dem mod hinanden.
Så den bliver rank som en brigadegeneral.
- Så kan den trækkes igennem. - Tak.
Har du spadseret på stranden igen? Miss Brooke mente, hun så dig.
Ja.
Se. Den er signeret.
Lucie Manette er formet efter Nelly. Familierne sås ofte i Nellys barndom.
- Han hentede inspiration hos mange. - Min hustru beundrer hans romaner.
Han er ofte morsom, men også dyster. Hvilke dæmoner har mon hjemsøgt ham?
Thackeray, dét er en forfatter.
- De kan ikke sammenlignes. - Jeg hælder til mr. Dickens.
Jeg misunder fruens venskab med ham, skønt hun var et barn.
Ja, han er indimellem dyster, men han får os til at le ad vore tåbeligheder.
Vi ser os selv klart i vores dårskab.
Han har været død i en del år. Men han er stadig iblandt os.
- Tak, mr. Benham. - Emnet får min tunge på gled.
Det ved mrs. Wharton Robinson kun alt for godt.
Fortsæt endelig. Jeg er opsat på at genlæse ham øjeblikkeligt.
- Hvad skal jeg begynde med? - En af romanerne.
Men vil De have let lekture, bør De læse i Dickens' litterære ugeskrift.
Household Words, en samling af hans skriverier og kapitler fra romanerne.
- Fruen låner nok gerne et af dem ud. - Naturligvis.
Min kone har næsten alle udgaverne. Vi har ikke mere hyldeplads.
- Så er der serveret. - Tak, Mary.
- "Det frosne hav". Har De stykket? - Ja. Det er ikke godt.
Men nu skal jeg finde noget til Dem.
"David Copperfield". Til oplæsningen.
Skal De spadsere igen i morgen?
Kanhænde.
- Må jeg ledsage Dem? - Jeg går rask til.
Manchester, nogle år forinden.
- Velkommen, mrs. Ternan. - Tak, Charley. Ih, du godeste.
- Træd varsomt. - Du milde!
- Miss Maria. Kom indenfor. - Tak.
Velkommen, miss Ellen.
Deres handske. Jeg hedder Charley Dickens. Velkommen til Manchester.
Min far venter Dem. De andre er kommet.
- Se. Der er vi. - Kom.
DET FROSNE HAV
Se, Nelly.
- Far. - Omsider er kompagniet fuldtalligt!
- Velkommen, mrs. Ternan. - Hvor er det et smukt teater.
Tak. Vi har gjort vores bedste. Velkommen, miss Maria.
- Har De haft en god rejse? - Ja tak.
- Godt. Og De må være miss Ellen. - Ja.
- Har De mødt min ældste, Charley? - Ja, han reddede min handske.
Den galante ridder. Dette er miss Ellen, som er trådt til i nødens stund.
Held og lykke til Fanny. Er hun på Haymarket eller Phoenix Theatre?
- Haymarket. Hun ville godt være her. - Nelly bliver fremragende.
Uden tvivl. De har mødt de andre under prøverne.
- Må jeg præsentere ... Mr. Lemon. - Mig en fornøjelse.
Mr. Egg, komponisten mr. Berger, og mr. Piggott.
Miss Sabine og mr. Charles. Jeg ville præsentere Dem for mr. Collins -
- men han er som vanligt forsinket.
Mine døtre Mamey og Katey, min svigerinde, miss Georgina Hogarth -
- diverse sønner, Frank, Alfred, Sydney, Henry. Hvor er den yngste?
Ikke gemme dig, Plorn. Kom her. Det var vist det.
Og naturligvis min hustru. Kan De nå at nette Dem på en halv time?
Jeg vil gerne holde prøve, men uden forfatteren ... Der har vi mr. Collins.
Hvorfor kommer du altid for sent, Wilkie?
Fordi det irriterer dig, og det morer mig at se dig i dårligt humør.
- Vi kan ikke forkorte det. - Det er for langt og kedeligt.
Det var for langt i London. Så er det også for langt i Manchester. Stryg det.
Fortæl mr. Egg, at han har mistet sin sidste monolog.
- Som forfatter må du gøre det. - Du er utålelig. Hvad med det her?
Her og her ... Pas på, alle sammen. Teateret er ikke helt samlet endnu.
Miss Ellen skal prøve i dag, så vis hensyn. Jeg vil gennemgå sidste akt.
Wardours og Aldersleys sidste entré. Indtag Deres pladser.
Maria, du skal stå her. Mrs. Ternan og pigerne skal stå her.
Må jeg foreslå, at damerne står længere oppe?
- Er officererne passende klædt? - Bør jeg ikke stå længere væk?
Det er Deres ansigt, der skal holde publikums interesse fangen.
Wilkie, du skal stå bagved, så jeg kan bære dig ind. Er du klar?
- Nej. - Kom så.
Ja, ja.
Slap af i armene, Charley.
Ikke så stiv i det.
Sådan, ja.
- Kom så. Jeg kan ikke bære mig selv. - Naturligvis.
- Er det mig efter skuddet? - Ja, så går du ned mod rampen.
- Frank! - Jeg har frelst ham for din skyld.
- Læg mig ned. - Ja.
Jeg er udmattet, og mine fødder er ømme, men jeg har frelst ham, Clara.
- Så er det dig, Wilkie. - Hjælp Wardour! Tag jer ikke af mig!
- Så kommer du, Mark. - Kære, gamle Wardour.
- Genkender du mig og tilgiver mig? - Du er tilgivet.
Tal bare højt. Der er plads til tusind. Catherine, kan du høre os?
- Hvad? - Vi kan udmærket høre dig.
Tal højere. Så kommer du hen og omfavner mig blidt, Maria.
Richard, se på din gamle legekammerat.
Og så musik. Nej, ikke endnu. Jeg markerer bare stikordene.
Du spiller indtil tæppefald. Vi kysser, pistolen går af, og jeg dør.
Og så kommer epilogen.
Dette er en beretning om lidelse. Dette er en beretning om sorg.
Om afvist og genvundet kærlighed, som skal leve hinsides morgendagen.
For at vi ikke skal tro, at et bedrøvet hjerte skal dølges med tavshed -
- så kom i hu, at det at elske og blive elsket er selve livet.
Uden det er vi intet.
Tæppefald. Stort bifald, som dog ikke kan overdøve gråden fra to tusind.
Tak. Bravo, mine damer og herrer. Tak, Maria.
- Den sidste monolog bør skæres ud. - Synes du?
Ja. Kan vi tale om det?
Ja. Senere. Hun har et eller andet.
Kom nærmere.
Clara ...
Kys mig, søster.
Kys mig.
Før jeg dør.
Dronning Victoria.
Prins Albert af Sachsen-Coburg-Gotha.
Leopold 1. af Belgien.
William Thackeray!
Nej, det er ikke nok, at vi spiller for disse almindelige dødelige.
Det er Manchester, der har givet os den største hyldest.
Det er Manchester, hvis billigelse jeg har stræbt efter.
Det er Manchester, der har skænket os aftenens succes. Vi har sejret, venner!
Sir Roger de Coverley, vær så venlig, mr. Berger.
Igen! "Strip the willow"!
Ryg mod ryg!
Skift til "The British Grenadiers".
Tre lig lå ... undskyld.
Tre lig lå i det blanke sand i daggryets glitrende, lave vand.
Kvinderne jamrer og vrider deres hænder over dem, som aldrig tilbage vender.
Mændene sled, og kvinderne græd, jo før det er ovre, des før får vi fred.
Og farvel til bølgernes drøn.
Løft armene højt som en fugl.
Giv mig hånden, når du er klar.
- Det er enestående. - Giv mig hånden.
- Du er i trygge hænder. - Et af hans tryllenumre.
Hvor er du?
Jeg er alene.
Beundrer De min mands værker?
Naturligvis. Jeg er betaget af "Lille Dorrit" for tiden.
Indtil nu har "Bleak House" gjort størst indtryk.
Den indgyder ængstelse i mig. Lady Deadlock, der hjemsøges af sin fortid.
Jeg bliver ved med at vende tilbage til de sider.
Men der er også meget, der får mig til at smile.
- Det har til formål at underholde. - Det må være mere end det.
Det ændrer os.
Nu er du tilbage iblandt os.
Han vil være oppe hele natten.
Og gnaven hele dagen efter.
Katey? Mamey?
Hvem vil være den næste?
Godnat.
Hold barnet. Hun er væk.
Hvor er hun? Er hun i sikkerhed? Sig, at hun er i sikkerhed.
Nu er De iblandt os, mrs. Ternan.
- Hvor? - Mor.
- Du huskede vist Fanny på båden. - Hvad sagde jeg?
Du prøvede at redde hende, mor.
Jeg må have husket noget fra familiens fortid.
Min ældste datter, Fanny, blev kastet ud af sin vugge.
Min mand og jeg rejste rundt i Amerika for nogle år siden.
Vores hjuldamper blev vædret af et skib.
Fanny blev kastet op i luften -
- og reddet på mirakuløs vis af en madras.
- Englene vågede over hende. - Ja, det gjorde de.
En utrolig historie.
- Jeg er færdig, mr. Dickens. - Det er jeg også.
- I morgen og i morgen og i morgen. - Godnat, Wilkie.
- Klokken er fem. Sengetid. - Eller morgenmadstid?
Tak, mine herrer. Godnat.
- Maria, De knuste alles hjerter. - Alle græd.
Jeg kunne ikke holde tårerne tilbage. De var så god.
Jeg prøvede diskret at trøste hende, men hun sagde: "Det er så sørgeligt."
- Sådan et kært, blegt ansigt. - En bedre Clara findes ikke.
- Tak, mor. - Jeg må få mine engle i seng.
Jeg er for vågen til at sove. Det er daggry.
Nelly. Alle har brug for søvn, kæreste.
Det er den tid på døgnet, jeg holder mest af.
Når dagen sniger sig ind på os, og vi må bringe orden i nattens kaos.
Endnu en gang stå på vagt, rede til livet.
Det er vidunderligt at tænke sig, at ethvert menneskeligt væsen -
- skal være så dyb en gåde og hemmelig for alle andre.
Indtil man røber sin hemmelighed, så en anden kan vogte over den.
Så kan to menneskelige væsener måske lære hinanden at kende.
Tror De ikke?
Jo.
- Er mrs. Dickens gået til ro? - Det er noget tid siden.
Hun lider af voldsom hovedpine.
Søvn.
- Hvorfor gør du det? - Hvad, Nelly?
Vigter dig af min forbindelse. Det er trættende.
- Trættende at have kendt Dickens? - Jeg var kun et barn.
Og så kalder du ham dyster.
- Det er en vildfarelse. - Hvabehar?
Jeg forstår ikke, hvad du taler om. Denne evige sindsbevægelse.
Alt som vi kæmpede os frem og kom nærmere og nærmere til havet -
- hvorfra denne vældige storm blæste stik ind mod land -
- blev dens kraft mere og mere rædselsfuld.
Da vi fik havet i sigte, lignede bølgerne ude i horisonten -
- som af og til skimtedes over den rullende afgrund -
- glimt af en anden kyst -
- med tårne og huse.
Når de høje vandmure kom rullende ind og styrtede ned i brændingen -
- så det ud, som om den mindste af dem skulle opsluge byen.
Idet den vigende bølge væltede sig tilbage med et hæst brøl -
- syntes den at danne dybe huler i strandbredden -
- som om den havde til hensigt at undergrave Jorden.
Ham stod ene og iagttog havet -
- indtil en stor bølge trak sig tilbage -
- hvorpå han med et blik på dem, der holdt i det tov, han havde om livet -
- styrtede sig ud efter den.
Et øjeblik efter kæmpede han med vandet -
- steg med bjergene, sank med dalene -
- og skjultes af skummet, idet han snart blev båret ind mod land -
- og snart ud mod skibet.
Omsider nærmede Ham sig vraget.
Han var det så nær, at han med et af sine kraftige tag ville have nået det.
Da rullede et højt, grønt, uhyre vandbjerg -
- udefra ind mod skibet.
Han syntes at springe op i det -
- med et vældigt sæt.
Og så ...
... var skibet forsvundet.
- Forfatteren læser altid livligst op. - Tak. Vil De have mig undskyldt?
- Mrs. Ternan. - Det var mageløst.
Hvilken beherskelse. Det var en virtuos oplæsning.
- Tak. Oplæsninger fordobler salget. - Det var fremragende, mr. Dickens.
- Var det? - Bestemt.
- Miss Fanny! Vi har savnet Dem. - Tydeligvis ikke nok.
- Er mrs. Dickens her ikke? - Ikke i dag.
En skam, at hun gik glip af det. Sikke et uvejr.
- Vi blev ganske blæst ud af kurs. - De er altså ikke skuffet?
- Nej da. - Ser De ...
- Nelly har læst alle kapitler to gange. - Det er muligt.
Men jeg har ikke rigtig hørt dem før nu.
Da De læste op, føltes det, som om jeg befandt mig i uvejret.
Jeg var sammen med Copperfield og så hans ven drukne.
Det var ubærligt.
- Det er jeg glad for. - Charles, du må tale med de herrer.
Jeg har underholdt dem længe, men jeg er en ringe erstatning for dig.
Jeg kommer, Wilkie.
- Hvor skal De optræde? - I Doncaster.
- Hvad skal De spille? - To tragedier og et lystspil.
- Hvilket lystspil? - "Skørternes yndling".
- Det var dog en rædsom titel. - Ja.
Men Doncaster har gode væddeløb. De må ikke gå.
- Catherine? - Ja?
Skal vi sidde sammen?
- Hvis du ønsker det. - Hvis du ikke har lyst ...
Jeg sov dårligt i nat. Måske går jeg i seng nu.
Ja, naturligvis. Wilkie har en ide til Household Words.
En rejse mod nord. Han kalder den "To lade lærlinges dovne rejse".
- Der er måske stof til et par sider. - Hvor vil du begynde?
- Doncaster, tror jeg. - Skru op for lampen.
Du kan ikke skrive i det lys.
Kom så ...!
Hun vandt!
Sejr, Nelly!
- Hvor meget? - Fem shillings.
- Det var aftalt spil. - De er vel ikke en dårlig taber?
- Jeg er en yderst dårlig taber. - Så må De vinde.
- Hvad vil du gøre med din gevinst? - Jeg vil bruge det hele på én gang.
Jeg vil bruge en halv shilling på Household Words.
Jeg vil se, om lærlingene kom hjem fra deres lade rejse.
- Ja, men de ville ikke hjem. - Hvad med deres familier?
De savnede dem, men nød at være væk.
- Er det ikke Charles Dickens? - Du er blevet opdaget.
- Mr. Dickens! - Goddag. Tak skal De have.
Hvilken overraskelse.
Velkommen til Yorkshire. Vil De skrive om os?
Mr. Dickens!
- Miss Ellen. - Mr. Dickens!
Jeg har læst alle Deres fortællinger.
Denne vej.
- Giv mig den, Maria. - Tak, mor.
Hjemme!
Skal den vaskes?
Den kan ikke bruges endnu en sæson. Jeg kan ikke sy ærmegabene igen.
Manchetterne er stadig i god stand. Og jeg kan tage kniplingerne af.
Den her søm skal også ordnes. Tak.
- Jeg samler vasketøj ind. - Værsgo.
- Det er signeret. - Jeg fik det som souvenir.
- Hvor er min saks? - I skuffen.
Pas godt på det. Maria?
Catherine?
Undskyld.
- Hvorfor er du så tidligt oppe? - Jeg skal til London.
- Nu? Der går ingen tog. - Så må jeg gå.
- Det vil tage dig hele dagen. - Så må det tage mig hele dagen.
Vissevasse.
Nej, det er Charles og ingen anden, du ville foretrække.
Du har ladet dig besnære af hans laster og dårskaber.
Jeg har føjet Dem og er holdt op med både at se og skrive til ham.
Men jeg ser intet ondt i, at skønt jeg fordømmer hans tøjlesløse liv -
- så føler mit hjerte en vis ...
Føler medlidenhed med ham i hans ulykke.
- Brylluppet skal stå i morgen tidlig. - Tak, kære onkel.
Skal du ikke spørge pigen først?
Det har jeg gjort for længe ... et minut siden. Hun så ... ja.
Nej, fy dog, Charles. Der har ikke været et ord ...
- Vi kan heller ikke høre et ord! - Jo færre ord, des bedre!
Gid jeres kærlighed aldrig må aflade.
Må I leve lige så lykkeligt, som lady Teazle og jeg fra nu af har i sinde.
- Det var rigtig godt. - Var det, mor?
- Din præstation var så præcis. - Tak, Fanny.
- Du var så smuk. - Hvorfor sagde De ikke, at De kom?
- Det var en pludselig indskydelse. - Det er en fornøjelse at se Dem.
- Det var en mindeværdig aften. - De var storartet, miss Ellen.
- Tak, mr. Arnot. I lige måde. - Hvordan går skriveriet?
Over stok og sten. Jeg står op klokken syv og tager et koldt bad -
- og skriver løs indtil klokken tre. Jeg kæmper for ikke at blive distraheret.
- Vil De ikke sidde ned? - Det tror jeg ikke.
- Det er sent. De må være træt. - Ja, jeg ved ikke, hvor mit hoved er.
- Nelly, De må møde mine venner. - Det skal være mig en fornøjelse.
- Det er Ambrose. - Hun er stærkt efterspurgt.
Så sandelig.
- Værsgo. - Tak, mrs. Ternan.
- Vi må give vor gæst noget at spise. - De skal ikke gøre Dem ulejlighed.
Noget frugt og brød ... Nelly, vil du give mr. Dickens noget at drikke?
Her er fortryllende.
Jeg kan se, at De har et billede af mr. Keene som moren.
Jeg spillede hans Desdemona. Må jeg tage Deres frakke?
- Min mand spillede Jago. - "Farvel, tilfredshed, sjælens ro."
- Tak. - Vil De sidde ned?
Det er den eneste stol, der ikke synker sammen.
Nu er jeg advaret. Tak skal De have.
- Skinke og blommer. - Og brød og ost.
- Charmerende. - Og vin.
Så går jeg aldrig. Undskyld.
- Jeg kunne ikke slippe af med ham. - Hvad sagde De så?
Jeg burde have sagt: "Mr. Andersen, Deres grimme ælling har moret os -
- men De har tilbragt fem uger her, og nu må De rejse hjem."
- Men det sagde jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Han kan ikke engelsk, kun dansk, og det ved jeg knap nok, om han forstår.
Jeg burde have lært dansk for at sige: "De må aldrig blive så længe igen."
Og nu har jeg vist gjort mig skyldig i samme forbrydelse.
Tak for en fornøjelig aften. Livet har ingen mening uden godt selskab.
- Tillykke med Deres optræden, Nelly. - Tak.
Godnat, mine damer. Mine damer, godnat.
Godnat.
- Det er et nydeligt hus. - Tak. Det er dog en smule trangt.
Vores gerning er ikke indbringende. Men jeg vil ikke have det anderledes.
Ingen lever forgæves, hvis de letter andres byrde.
Mine døtre er prægtige, unge kvinder.
Jeg frygter til tider for deres fremtid.
Det forstår jeg godt. Hvis jeg på nogen måde kan være behjælpelig ...
Jeg kan ikke bringe Nellys rygte i fare.
Jeg håber ikke, at det, jeg kan tilbyde, vil bringe hende i vanry.
- Godnat, mrs. Ternan. - Godnat, mr. Dickens.
- Godnat, mine damer. - Godnat.
Jeg sutter Dem for en shilling.
Jeg vil give dig fem, hvis du går hjem i aften.
Jeg kan godt lege far, mor og børn. Skal jeg være Deres kone?
Hvor er din mor?
Jeg sad ved siden af en herre i går, som vredt spurgte mig -
- hvorfor byen skulle hjælpe dem, som ikke hjælper sig selv.
Her mente han de faldne kvinder, som vi ser hver dag, og deres afkom.
Mange af dem er afhængige af sygehuset her.
Jeg sagde: "De to grumme stuekoner, Fattigdom og Sygdom -
- kommer med børnene og er med ved deres fødsler.
De holder deres usle vugger i gang, slår søm i deres små kister -
- og kaster jord på deres grave.
Deres unaturlige død udgør en tredjedel -
- af denne store bys årlige dødsfald."
"Men hvad med Gud?" svarede han fromt. "Hvad med ham?" sagde jeg.
Jeg er vis på, at Gud ser mildt på enhver last -
- der opstår af menneskelig ømhed og naturlig lidenskab.
Det håber jeg, at vi også vil, og vil være gavmilde i aften. Tak.
- Mange tak. - Godnat, hr.
- Tak, frue. - Godnat.
Tak skal De have, Deres Nåde.
- Mange tak. - Tak skal De have.
Det kan De vist gøre bedre.
Maria, Fanny, Nelly. Har vi plukket dem?
- Til skindet, mr. Dickens. - Jeg troede ikke, vi ville få så meget.
- Hvor skal vi begynde? - Vi må tælle dem.
- Sikke et resultat. - Det må fejres.
- Ja! - Det skal vi.
- Værsgo, mrs. Ternan. - Er De ved at flytte ind eller ud?
Jeg overvejer at leje det ud. Min hustru finder London trættende.
- Hun og børnene bor i Gads Hill. - Tæt på Rochester?
- Ja. Det er i gåafstand. - Nelly er født i Rochester.
- Jeg gik i skole i Chatham. - Mine første minder er fra Newcastle.
Jeg kender ikke Newcastle så godt. Sid ned. Lad, som om De er hjemme.
Vi har champagne ... Tak, John. Stil det på klaveret.
Nelly! Tak for Deres gæstfrihed.
- Fanny skal til prøve i morgen. - Naturligvis.
Vi har væddet om, hvor meget vi har samlet ind.
- Jeg tror 400 pund. Fanny mere. - Jeg vil straks tælle dem.
- Skal De være oppe hele natten? - Jeg sover alligevel dårligt.
- Skal vi ikke hjælpe Dem? - Vi skal til prøve i morgen.
Jeg og Nelly kan blive og hjælpe Dem, hvis De ikke har noget imod det.
Nej, jeg ...
Jo tak.
Så går Fanny og jeg hjem. Tak, mr. Dickens.
- Godnat. - Vi kommer ikke sent hjem.
507 pund.
6 shillings og 3 pence.
Vi er rige.
De bliver henrykte. Indtil næste gang.
Synes De om det her liv?
De er altid synlig. Alles øjne hviler på Dem.
Jeg er ikke altid selv herre over det, men ...
Jeg tror ikke, at jeg ville synes om det.
Jeg har mit arbejde. Der gemmer jeg mig.
De prøver, men der kan de ikke altid finde en.
De?
Kræmmerne. Mænd, som skal tjene penge. Som prøver at få en til at fejle.
Og så er der beundrerne -
- som ønsker, at jeg er meget mere, end jeg kan være.
- Hvad er det? - God, formoder jeg.
Min far blev sendt i gældsfængsel, da jeg var 12 år gammel.
Jeg fik arbejde på en skosværtefabrik.
Jeg forseglede flasker og satte etiketter på.
- Det var modbydeligt. - Holdt De meget af Deres far?
Han var mit første publikum.
Jeg prøvede mine morsomme replikker af på ham.
Jeg har fortalt Dem for meget. De er for god til det her. Nu er det Deres tur.
Min far var skuespiller. Han var søn af en købmand fra Dublin.
Han stod også i gæld. Han døde, da jeg var syv år gammel.
På en sindssygeanstalt.
Jeg havde en bror. Han døde, da han var 10 måneder gammel.
Men hvordan ville en dreng mon have haft det sammen med tre piger?
Hun har viet sit liv til os.
Vores liv er uforudsigeligt.
De er ...
Hvad?
De er så fri.
Hun kunne sove her hele natten.
Jeg får John til at komme med vognen. Nelly?
Fortæl mig en hemmelighed.
- Hvilken slags hemmelighed? - Hvad som helst.
Noget, som De aldrig har fortalt om og aldrig har overvejet at fortælle.
Mit mellemnavn er Lawless.
Så er det Deres tur.
Ellen Lawless Ternan.
Det er min hemmelighed.
Hun er knap fyldt atten.
Jeg har aldrig været bekymret for dig og Maria.
Der vil altid være en turné, som du og din lillesøster kan komme med på.
Mr. Buckstone har allerede spurgt, om Maria er ledig til eventyrkomedien.
Men Nelly ...
Nelly er anderledes. Hun har andre talenter.
Jeg elsker hende. Jeg elsker hende højt.
Charles Dickens er ikke en opportunist eller en lykkeridder.
Jeg spekulerer på, hvad dette liv kan tilbyde hende.
- Jeg tænker på hendes fremtid. - Hvilken fremtid skulle det være?
Vores fag er svært nok for folk med talent.
- Gå din vej, Fanny. - Jeg kan blive her hele dagen.
Nelly?
- Hvorfor har ingen fortalt mig det? - Du er den sandeste, jeg kender.
- Men du er ikke skuespillerinde. - Hvad har I ellers aftalt bag min ryg?
Det er kun, fordi vi holder af dig.
Elsker du ham?
Han er gift.
Det har ikke afholdt ham fra at forelske sig i dig.
Vi har talt om "Strenge tider", men det føles forkert.
Jeg er ganske fortabt.
"Store forventninger" vil passe godt. "David Copperfield" er et alternativ.
Men jeg hælder mest til "Store forventninger".
Er De enig?
Det er en fremragende roman.
Mrs. Wharton Robinson ...
De virker ofte så fjern.
Som om ...
Som om en del af Dem ikke er til stede.
Jeg ønsker ikke at trænge mig på. De taler vel med Deres mand.
- Nej. - Det er ikke alle koner, der gør det.
Det er ofte svært at betro sig til den, man elsker højest.
George er en god mand. En særdeles god mand.
Naturligvis. Men der er noget, der plager Dem.
Det kommer og går.
Men det vender tilbage.
Jeg vil gerne hjælpe Dem. Jeg håber, at De vil stole på mig.
- Jeg har det udmærket. - Nej.
Jeg beder Dem, mr. Benham.
Jeg vil lytte uden at dømme Dem.
Jeg vil altid være der for Dem.
Kom så, Plorn. Det er meningen, at det tredje ben skal give dig fart på.
Uduelige knægt.
- Har De nok at spise? - Ja tak.
Står der mere sladder i London Diary?
Du kunne ikke blive ved med at holde det hemmeligt, Charles.
Nuvel. Du må benægte det.
Rygter kan altid afvises.
Vær ikke nervøs. Det fortager sig.
Og så må du holde inde.
- Hvad hvis jeg ikke har lyst? - Vær nu ikke tåbelig.
Du kan ikke holde hende hemmelig.
Jo, jeg kan.
Plorn! Lad os lege etbensløb. Kom, Mamey og Katey.
Ét ben. Kom her.
Kom nu, Plorn. Du er så langsom.
Klar, parat, start!
Lad være med at vende dig om, Nelly.
Luk øjnene.
Du må ikke åbne dem, før jeg siger ... Luk øjnene op.
Tillykke med fødselsdagen!
- Tillykke. - Hvor er den yndig.
Frue? Miss Ellen har besøg af en mrs. Dickens.
Mor ...
- Mrs. Dickens? - Jeg mente nok, at det var her.
Vil De ikke sidde ned?
- Sikken detaljerigdom. - Det er blot lim og glas.
Her er noget rodet.
Jeg havde hørt, at han havde fundet et hus til Dem i nærheden.
Min mor og søster skal til Italien.
Fanny skal være guvernante for familien Trollop.
- Jaså? - Mr. Dickens har præsenteret hende.
Min mand har altid været meget gavmild.
Tillykke med fødselsdagen, miss Ternan.
Skal De ikke åbne den?
Det er en gave fra Charles.
Det blev leveret til mig ved en fejl. Guldsmeden troede naturligvis ...
Charles insisterede på, at jeg afleverede det til den rette modtager.
Han holder af Dem.
Holder De af ham? Det var et tåbeligt spørgsmål.
Han er jo mr. Charles Dickens.
Under vores første år sammen kunne jeg ikke undgå at blive imponeret.
Men De vil opdage, at De må dele ham med hans publikum.
De vil bestandig være til stede -
- og De vil aldrig være klar over, hvem han elsker højest.
Dem eller dem.
Jeg tror ikke, at han kender sig selv.
- Jeg forstyrrer Deres selskab. - Jeg er for gammel til selskaber.
Der er ingen under 20 til stede.
Charles kommer snart.
Han er om ikke andet ungdommelig.
Gem dem her til senere.
- Godaften. - Tillykke med fødselsdagen.
- Kommer vi for sent? - De gik glip af Marias kage.
- Vi er gået glip af al morskaben. - Vi troede, De leverede morskaben.
Så er der ikke andet for, end at vi bortfører fødselsdagsbarnet.
Nelly ...
Sig, at du vil gå med.
Hvor skal vi hen?
Kom indenfor.
Caroline?
Følg mig, Nelly. Caroline?
Vi har gæster.
- Hvorfor har du ikke givet besked? - Vi fejrer en særlig fødselsdag.
- Dette er miss Ellen Ternan. - Hun har fødselsdag.
Tillykke. Jeg har hørt så meget godt om Dem.
Caroline ... Er det et nyt maleri?
Det er usædvanligt. Det er flot ... Er butleren hjemme?
Ja. Her er hun.
Og hun hyler i vilden sky!
Må jeg tage Deres sjal og handsker?
Jeg foretrækker at beholde dem på.
Værsgo.
- De har et nydeligt hjem. - Ja. Det er Wilkie, der har fundet det.
Charles døbte hende "butleren", første gang de mødtes.
Alt er en leg for ham. Hun er yndig.
Støder vores arrangement Dem, miss Ternan?
Wilkie foragter ægteskabet. Jeg er enke, og dette passer mig godt.
Vi er meget lykkelige.
Men jeg kan se, at De misbilliger det.
Vi har forelsket os i velrenommerede mænd.
Jeg er ikke forelsket.
- Nu kommer kæmpen. - Det er sent.
Det er alt for sent. Jeg må gå. De må have mig undskyldt, miss Graves.
Bliver du til middag, Charles?
Nelly?
Og hun er stadig tavs.
Mr. Buckstone har tilbudt mig en rolle i "The World and the Stage".
Handlingen er tåbelig. En adelsdame udfries af sin gæld af sin søster.
- Men den sidste scene er komisk. - Du har skaffet mig rollen.
- Ydmygede du mig med overlæg? - Du bryder dig ikke om miss Graves.
Jeg kan ikke omgås en kvinde, der lever med en mand uden for ægteskab.
Hun spiller værtinde, som om ...
Jeg ønsker ikke at virke utaknemlig.
Du har været gavmild, nogle vil endda sige for gavmild, mod min familie.
Men jeg vidste ikke, at jeg skulle være din skøge.
Nelly ...
Nelly! Det var en fejltagelse.
- Sendte du Catherine hjem til mig? - Ja.
Hun er mor til dine børn. Hvor kan du være så grusom?
Jeg vil altid være hende taknemlig. Men jeg elsker hende ikke.
Hun forstår ingenting. Hun ser ingenting.
Jeg troede, at hun ville forstå det, hvis hun så dig -
- men jeg har intet sammen med hende.
- Jeg ville have, at hun skulle se det. - Det?
Hvad er det, Charles? Hvad er det, vi er?
Da din kone spurgte mig, om jeg holdt af dig -
- kunne jeg ikke svare oprigtigt.
Jeg ønskede at sige nej!
Kan jeg hjælpe Dem? Generer den unge dame Dem?
- Nej tak. Hun generer mig slet ikke. - Godnat, hr.
Nelly ...
Må jeg komme ind?
Nelly ...
Jeg gik fra Aldwych til Highgate og tilbage til Westminster og Millbank.
- Du har London i blodet. - Ja.
Jeg går ganske hurtigt.
Goddag.
- Far? - Charley?
- Hvad laver du her? - Jeg har taget et tidligere tog.
- Husker du miss Ellen? - Naturligvis.
- Charley. De ser godt ud. - Jeg har det også godt, tak.
- Charley arbejder inde i byen. - De må være begavet.
- Ikke videre. Jeg er hos fars ven. - Jeg har den handske, De reddede.
Det ville have pint mig at miste den. Det er mit bedste par.
De havde nok fundet et andet. Jeg er allerede for sent på den.
Ja.
Far ... Ses vi derhjemme?
Ja.
Farvel, Charley.
Charley.
Hvad er der i vejen?
Far har et læserbrev i The Times.
Jeg kan ikke læse det.
Vil du læse det?
Læs det højt for mig.
"Jeg har længe haft hjemlige problemer -
- som jeg ikke vil komme yderligere ind på, da de er af privat karakter.
Vi er dog for nylig nået frem til en ordning -
- som ikke indebærer vrede eller uvenskab.
Min kone, Catherine, og jeg, har besluttet at blive separeret.
Problemets kilde, forløb og omstændighederne omkring det -
- har mine børn hele vejen igennem været vidende om.
Ordningen er mindelig -
- og de implicerede glemmer nu gerne detaljerne.
Jeg erklærer på tro og love -
- at de seneste rygter om min forbindelse til en vis ung dame -
- er modbydelige og usande.
Jeg sværger, at ingen på Jorden -
- er mere kysk og pletfri end dette unge væsen.
Den, der siger det modsatte, vil efter dette dementi lyve lige så bevidst -
- som det er muligt for et usandfærdigt vidne i himlen såvel som på Jorden."
Tak.
Han er en hæderlig mand.
Og du, Nelly, er en smuk, klog og vidunderlig ung kvinde.
- Men han kan ikke ægte mig. - Nej.
Det kan han ikke.
Men jeg har været gift.
Det kan til tider være meget ensomt.
Hvad skal jeg gøre?
Fanny og jeg rejser til Italien sidst på måneden. Du kan tage med os.
Jeg kan træffe aftaler om overfarten. Det er let nok.
Han har brændt breve fra et helt liv. Jeg skal brænde vor korrespondance.
- Han er vanvittig. - Nej, han er oprevet.
- Er jeg måske ikke det? - Du kan vælge at fjerne dig fra ham.
- Du kan få et andet liv. - Et andet liv?
Hvilket andet liv? Hvilket liv kan jeg få?
Han er en god mand.
Han forsøger at være en god mand.
Men han er en stor mand.
Du ser ham, Nelly.
Jeg har set jer sammen. Du ser ham. Han ser dig.
Hvad mere kan man ønske sig?
- Wilkie? - Jeg kommer.
Vi må bryde med konventionerne. De skal slås i stykker.
Vi er pionererne.
Pionerer?
I mænd lever jeres liv, mens vi skal vente.
Du ser en frihed, som jeg ikke ser.
Wilkie?
Butler kan ikke sove, hvis jeg ikke læser højt for hende.
Mit navn hviskes sammen med dit.
Og dog har jeg ingenting.
Nelly ...
Jeg fortryder ingenting. Jeg har brudt noget, som skulle brydes.
- Det er overstået. - Ja, det er overstået.
Nej ... Bogen. Jeg er færdig med bogen. Værsgo.
Synes du ikke om den?
Nej.
Jeg kan godt lide den. Jeg kan rigtig godt lide den.
- Wilkie synes, slutningen bør ændres. - Nej, det må du ikke.
Estella og Pip skal føres sammen, men ikke forenes.
- Det er nok, at hun har forandret sig. - Ja. Det er sørgeligt.
Men Estella finder endelig sit hjerte.
Og der er tidspunkter, hvor Pip ikke er heltemodig.
Han er lige så fuld af forfængelighed, ambitioner og fejl som os andre.
Jeg ved, hvad jeg har gjort.
Men det kunne ikke fortsætte som før, når mit hjerte ...
Nelly ...
I et af de forrige kapitler siger Pip:
"De er en del af min tilværelse, en del af mig selv."
Det kan jeg godt huske.
"De har været i hver eneste linje, jeg har læst.
De har været i hver eneste udsigt, jeg har set -
- på floden, på skibenes sejl -
- i marsken, i skyerne, i lyset -
- i mørket, i blæsten, i skoven, i havet, i gaderne.
De har været legemliggørelsen af hver eneste smuk fantasi -
- mine tanker har lært at kende.
Estella, til mit livs sidste time -
- er og bliver De en del af min karakter -
- en del af den smule godt der er i mig, en del af det onde."
Lad os rejse væk.
"Rør mit ansigt med Deres, hvis jeg ikke holder ud, til De kommer tilbage.
Jeg elsker Dem, Mortimer.
Opdagelsen skyldes hende. Hør efter, kære Eugene.
I min fraværelse vil De få at vide, at jeg har udrettet mit hverv ...
Jeg beklager, men skoene er et helt nummer for store.
Men jeg ønsker ikke at tage en droske."
Jeg er gået med til 50 oplæsninger i Manchester, Glasgow og Dublin.
Og jeg er blevet bedt om at læse op i Paris.
Skal jeg tage med dig?
Rygterne går, Nelly.
- Hvor? - I Paris.
Og så kommer de snart til London.
Jeg har været borte fra offentligheden.
- Så må du rejse. - Ja. Det er det, jeg er.
- Jeg rejser ikke. - Det skal du.
- Jeg har besluttet mig. - Du skal.
Undskyld, frue. Jeg så Dem ikke.
Det er i orden, Mary. Jeg skal nok gøre det.
Kan jeg gøre andet, frue? Gæsterne ankommer snart.
Der er ikke andet. Tak, Mary.
Det gør mig ondt, M. Tringham.
Det sker desværre indimellem, selv om de er perfekte ved fødslen.
Jeg skal bruge Deres underskrift. Det er nødvendigt.
- Bliver han begravet? - Ja, naturligvis.
Nelly? Har du lagt nøglerne på bordet?
En engelsk familie vil vist leje huset i vinter.
Nelly?
Sig noget.
Sig noget!
Vi kommer for sent til toget.
Alle passagerer fra Frankrig. Dette tog går til London.
Jeg tror, at vi har den sidste kupé. Tak. Vi skal vist sidde her.
Min kone siger, at hun bør gifte sig med Rokesmith, og så ikke mere vrøvl.
- Måske i næste kapitel. - Det skal jeg sige til hende.
Tak.
Sov, Nelly. Når du vågner, er vi hjemme.
Luk kupéerne op!
Er det Deres kone? Sad der andre? Undskyld.
- Hjælp! - De er kommet til skade.
Flyt vægten over på Deres andet ben.
Vi beder alle uskadte om at hjælpe de sårede.
Vi har brug for alle hænder.
Nelly.
Nelly?
Undskyld? Vil De komme og hjælpe mig?
- Er De mr. Dickens? - Ja.
- Rejste De alene? - Gå.
Mr. Dickens? Rejste De alene?
Gå!
- Undskyld? - Ja, jeg var helt alene.
- Damen har brug for hjælp. - Vi må hjælpe de hårdest sårede.
Jeg skal gøre, hvad jeg kan. Tag Dem af hende.
Jeg får en af damerne herhen. Denne vej, hr.
Vil De tage Dem af hende? Jeg har cognac.
Tryk hårdt for at standse blodet.
Det her er cognac. Der kommer snart hjælp.
Vi må have passagererne fri fra første tog, så de kan hjælpe de sårede.
Alle uskadte herrer skal gå ned til åen med deres hat.
Ellen Ternan?
Ja.
Det var mit navn.
- Har De altid vidst det? - Det anede mig.
Ud fra ting, De har sagt. Bemærkninger.
Erindringer om mr. Dickens, som ikke var et barns erindringer.
Jeg så ham engang læse op. Det var magisk.
Man glemmer, at han var mere end en forfatter og skuespiller.
Jeg har levet mit liv i siderne fra de romaner.
Jeg havde ikke forventet, at deres forfatter havde ført så diskret et liv.
Synes du om huset?
Ja.
Det er dejligt, at man kan se slottet fra vinduet.
Der er en pejs i hvert værelse. Jeg har fundet en sygeplejerske til dig.
Hun er lokal, men en god kvinde.
Det er en søvnig købstad med en god slagter.
Kirken er nylig blevet renoveret. Den må du se.
Man kan komme hertil på 18 minutter fra Paddington med det hurtige tog.
Ellers er der tog til Windsor fra Victoria og Waterloo. Det er udmærket.
- Nelly? - Det ser ud, som om det svæver.
- Du kommer vel og besøger mig? - Ja, naturligvis.
- Hver uge? - To gange om ugen eller mere.
- Hvad hvis jeg får brug for noget? - Du skal bare spørge.
Skal jeg vente dig i weekender og ferier?
- Ja, men familien ... - Naturligvis.
- Når du kan. - Ja.
- Skal vi fortsat kalde os Tringham? - Ja.
Så er det sådan, det bliver nu.
Uanset hvad jeg har gjort her i livet, har jeg forsøgt at gøre godt.
- Uanset hvad jeg har helliget mig ... - Lad være, Charles.
Lad være med at forklare.
Der er ikke noget at sige.
Alle har en hemmelighed.
Og det her er vores.
Ja.
Jeg var ikke et barn, da jeg mødte mr. Dickens.
Jeg var 18.
Vores venskab var ikke let.
Men der var dage fulde af lykke og festivitas.
Vi talte og lo sammen.
Han vidste, at han ville forlade mig først.
At han ville dø først.
Charles forstod, at hvor smerteligt det end er ...
... så er vi alene.
Uanset hvem vi er sammen med, er vi alene.
Han havde ret.
"Store forventninger".
Han skrev en slutning. Det var hans første instinktive slutning.
En god slutning. Pip og Estella får ikke hinanden.
Pip forstår, at hun aldrig vil blive hans.
Senere ønskede man, at han ændrede den. Man mente, at den var for brutal.
Så i stedet for ...
... er Pips sidste ord:
"Jeg så skyggen af ikke at skilles fra hende."
Han slutter bogen med skygger.
Med uvished.
Med hjemsøgelse.
Det er der, jeg har levet.
- Forstår De det? - Ja.
Der vil jeg ikke leve mere.
Nelly? Du er sent hjemme. Det er næsten mørkt. Hvor har du været?
George ...
Jeg er her.
- Har du det godt? - Ja, George.
Er du sikker?
Jeg spadserede med mr. Benham i dag.
- Vi talte om mr. Dickens. - Ja.
George ...
Et barns minder, Nelly.
Geoffrey!
Geoffrey. Du skræmmer vores gæster.
- Han prøvede at skræmme sin mor. - Geoffrey ...
- Gå ud og stil dig op. - Ja, mor.
Nelly?
Nu er solen endelig stået op, knøse. Hvad mener I om vejret?
- Jeg tror, at det holder. - Det er tvivlsomt.
Jeg kan se, at der er et uvejr på vej.
Jeg kan lugte sneen. Jeg kan mærke orkanen.
De herrers penge kan ikke friste mig til at passere bjerget med dem i dag.
Er I omsider klar? Vil I passere bjerget eller ej?
- Jeg siger ja, hvis de andre siger ja. - Jeg siger nej.
Jeg kender bjergpassene, som jeg kender min ABC.
Hvis De vil løbe risikoen, vil jeg også. Jeg skal føre Dem til Deres rejses mål.
- Sig blot til. - Nu.
- Er De klar? - Ja.
Følg med.
Dette er en beretning om lidelse. Dette er en beretning om sorg.
Om afvist og genvundet kærlighed, som lever hinsides morgendagen.
For at vi ikke skal tro, at et bedrøvet hjerte skal dølges med tavshed -
- så kom i hu, at det at elske og blive elsket er selve livet.
Uden det er vi intet.
Tekster: Kirsten Heltner Dansk Video Tekst