Kun näin ensi kertaa elokuvan Cinémathèque Françaisessa -
ajattelin, että vain ranskalaisilla voi olla elokuvateatteri palatsissa.
Elokuva oli Sam Fullerin Shokkikäytävä.
Sen kuvat olivat niin voimakkaita, että olin kuin hypnotisoitu.
Olin 20-vuotias. Oli 60-luvun loppu -
ja olin tullut Pariisiin vuodeksi opiskelemaan.
Mutta täällä sain todellisen koulutukseni.
Liityin eräänlaiseen vapaamuurarien joukkoon.
Kinofiilien vapaamuurareihin, elokuvahulluihin.
Olin niitä kyltymättömiä, jotka istuivat lähimpänä valkokangasta.
Miksi istuimme niin lähellä?
Ehkä halusimme vastaanottaa kuvat ensin -
kun ne olivat vielä uusia ja tuoreita -
ennen kuin ne ylittivät rivit takanamme.
Ennen kuin ne välittyivät riviltä ja katsojalta toiselle -
ja palasivat kuluneina ja käytettyinä koneenkäyttäjälle.
Ehkä valkokangas oli myös suoja.
Se suojasi meitä maailmalta.
Mutta eräänä iltana keväällä 1968 -
maailma lopulta tunkeutui valkokankaan läpi.
Häpeämättömän eduntavoittelun ilmapiirissä -
ministeri Malraux on erottanut Henri Langlois'n Cinémathèquesta.
Elokuvakulttuurimme on nyt paljastanut todelliset kasvonsa.
Byrokratiaan nojaten kulttuurin viholliset -
ovat vallanneet vapauden linnakkeen.
Älkää taipukol Vapautta ei anneta!
Se otetaanl - Elokuvan ystävät...
Ranskassa... - Ja maailmalla...
... ovat kanssanne. ...Langlois'n tukena!
Henri Langlois oli luonut Cinémathèquen.
Hän halusi näyttää elokuvia eikä antaa niiden mädäntyä holvissa.
Kaikenlaisia elokuvia. Hyviä, huonoja, vanhoja, uusia -
mykkiä, westernejä, trillereitä.
Kaikki uuden aallon elokuvantekijät tulivat tänne oppimaan.
Täällä syntyi nykyelokuva.
Sitä tukee... poliisi!
Hallitus oli erottanut Langlois'n.
Kaikki Pariisin elokuvahullut olivat osoittamassa mieltään.
Se oli ikioma kulttuurivallankumouksemme.
Anteeksi...
Ottaisitko tämän pois? Se on tarttunut huuliin. - Mitä?
Pyydän sinua ottamaan tupakan pois suustani.
Totta kai.
Anteeksi.
Oletko englantilainen? - Amerikkalainen.
Voit sammuttaa sen.
Mikä on nimesi? - Matthew.
Käyt täällä usein. Olemme ihmetelleet, miksi olet aina yksin.
En tunne juuri ketään.
Miksi sinut on kahlittu porttiin? - Ei ole.
Olet kovin siisti. - Mitä?
Ihmiseksi, joka rakastaa elokuvia. Tunnetko Jacquesin?
Jos paska voisi paskoa, se haisisi Jacquesilta.
Veljeni juttelee hänen kanssaan. Haistat Jacquesin hänestä.
Ihan kuin sikolätissä.
Puhut hyvin englantia. - Mitä?
Puhut hyvin englantia. - Äitini on englantilainen.
Theo tulee. Nuuhkaise häntä, kun esittelen sinut.
Truffaut, Godard, Chabrol, Rivette -
Renoir, Jean Rouch, Rohmer, Signoret, Jean Marais ja...
Ai niin, Marcel Carne. - Miksi hän tuli?
Jäämekö vai lähdemmekö? - En tiedä.
Theo, tässä on Matthew. Amerikkalainen, kuten sanoit.
Olet käynyt katsomassa kaikki Nicholas Rayt.
Pidän hänen elokuvistaan. - He elävät öisin?
Pikemminkin Johnny Guitar ja Nuori kapinallinen.
Tiedätkö mitä Godard kirjoitti hänestä? - Mitä?
Nicholas Ray on elokuva.
Mikä sinua vaivaa? Pysy mukanal Äkkiä!
Paskiaiset! -Fasistit!
Niin tapasin Theon ja Isabellen.
Kuulin sydämeni hakkaavan.
En tiennyt, johtuiko se poliisien takaa-ajosta -
vai siitä, että olin rakastunut uusiin ystäviini.
Kävelimme ja puhuimme ja puhuimme politiikasta ja elokuvista -
ja siitä, miksei Ranskasta ikinä tulisi hyviä rockbändejä.
Kuolen nälkään. - Unohdin voileivät.
En halunnut illan päättyvän ikinä.
Kiitos. - Eikö sinulla ole mitään?
En tarvitse. Syökää rauhassa.
Minulla ei ole nälkä. - Olen jo murtanut sen.
Olet kiltti, mutta... - Ota kun tarjotaan!
Kiitos.
Theo, eikö sinulla ole mitään Matthew'lle?
Tämä riittää. - Minä annoin kolmanneksen.
En tullut syömään voileipiänne.
Hän ei halua. - Haluaapas.
Hän on vain kohtelias. - Olette kilttejä.
Mistä olet tarkalleen kotoisin? - San Diegosta.
Oletteko te molemmat syntyneet Pariisissa?
Saavuin tähän maailmaan Champs-Elysées'llä. 1959.
Champs-Elysées'n jalkakäytäville.
Arvaa mitkä olivat ensimmäiset sanani? - Mitkä?
"New York Herald Tribunel"
Tuletko kanssani Roomaan?
Tänne. - Ei vaan tuonne.
Hyvää yötä, Matthew. - Hyvää yötä.
Rakas äiti, tällä kertaa minulla on oikeita uutisia.
Tapasin juuri ensimmäiset ranskalaiset ystäväni.
Matthew? - Kuka siellä?
Älä ole epäluuloinen. Minä. - Theo?
En kai herättänyt? - Olen ollut valveilla kauan.
Et kuulosta siltä.
Kuulostan aina tältä aamuisin.
Soitan aikaisin, koska yhdeksältä on tunti.
Tulisitko huomenna syömään Isan ja minun kanssa?
Oikeaa päivällistä kivassa ravintolassa?
Ei ravintolassa, vaan täällä kotona.
Se olisi hienoa.
Theo, pois puhelimesta. Kello on yhdeksän.
Tavataan ensin drinkillä. Kuudelta Respitessä.
Tiedätkö missä se on?
Saint-Germainilla? - Kuudelta.
Kolmas kerros! - Kolmas kerros?
Tänne mahtuvat kaikki. - Theo ja minä olemme tarttuvia.
Mitä? - Olemme tarttuvia.
Tarttuvia? - Älä sairastu meihin!
Kaunis asunto. - Onko sinusta?
Onnea. - Pidätkö vanhoista taloista?
Iltaa, äiti.
Mitä sinä täällä teet? - Tulimme päivälliselle.
Matthew'n kanssa. Eikö Isabelle kertonut?
Kenen Matthew'n? - Tämän.
Hän on uusi ystävämme. Matthew, tässä on äitini.
Hauska tutustua. - Samoin.
Oletko amerikkalainen? - Olen, Kaliforniasta.
Hän asuu kamalassa asuntolassa. Kutsuimme hänet päivälliselle.
Mikä hätänä? - Mitä pitäisi sanoa?
Laitoin ruokaa kahdelle, ja meitä onkin viisi.
Eikö Theo kertonut? - Ei, etkä sinäkään.
Tyhmäl Onko sinulla perunamuusia päässä?
Sinun piti kertoal -Hullu!
Lutka, persreikä, narttu... - Lopettakaa jo!
Pyydän anteeksi lasteni käytöstä, Matthew.
Minun pitäisi pyytää anteeksi.
Älkää nähkö vaivaa takiani. - Syytönhän sinä olet.
Anna kun katson.
Haluan, että teet hyvän vaikutuksen isään.
Isä, minä tässä. Syömme päivällistä kotona.
Entä elokuva-arkisto? - Suljettu toistaiseksi.
Etkö näe, että meillä on vieras? Tässä on Matthew.
Matthew. - Hän syö kanssamme.
Nuori Matthew. Inspiraatio on kuin vauva.
Se ei valitse sopivaa hetkeä syntyä maailmaan.
Se ei ota huomioon runoilijaparkaa.
Mutta silloin kun se suvaitsee saapua...
Nuori mies, puhuin sinulle. Luulin että kuuntelit.
Kuuntelin kyllä. Anteeksi. - Mitä?
Ei mitään, minä vain...
Näytät olevan sytyttimen lumoissa. Haluaisin tietää miksi.
No? - George kiltti. Matthew on vieraamme.
Ei, olen aidosti utelias. Haluaisin tietää miksi.
Hypistelin Isabellen sytytintä.
Huomasin, että se on epäkohteliasta, joten laitoin sen pöydälle.
Mutta laitoin sen viistoon tämän ruudun poikki.
Huomasin, että sytytin on täsmälleen ruudun mittainen.
Sitten käänsin sen ruudun ulkoreunan suuntaiseksi.
Se sopii siihenkin.
Se sopii tähän.
Ja näin ja näin.
Ja näinkin.
Ja jos sen taittaa kahtia -
se sopii silloinkin johonkin.
Se sopii minne vain. Katsokaa.
Näettekö?
Huomasin, että mitä enemmän kaikkea katsoo...
Tätä pöytää, esineitä pöydällä, jääkaappia, tätä huonetta -
teidän nenäänne, maailmaa...
Yhtäkkiä sitä tajuaa -
että muodot ja koot ovat jossain kosmisessa harmoniassa.
Mietin vain miksi. En tiedä miksi.
Tiedän vain, että niin on.
Teillä on kiintoisa ystävä. Kiintoisampi kuin tiedättekään.
Kun katsomme ympärillemme, mitä näemme?
Kaaoksen, eikö niin? Täydellisen kaaoksen.
Mutta ylhäältä katsoen, ikään kuin Jumalan silmin -
kaikki loksahtaakin yhteen.
Lapseni uskovat, että heidän mielenosoituksensa ja tapahtumansa -
paitsi provosoivat yhteiskuntaa, myös muuttavat sen.
Emmekö saisi puuttua Langlois'n erottamiseen?
Siirtolaisten karkotuksiin ja opiskelijoiden pahoinpitelyihin?
Hitunen tervettä järkeä ei olisi pahitteeksi.
Ovatko kaikki väärässä paitsi sinä?
Ranskassa, Italiassa, Saksassa, USA:ssa...
Ennen kuin voit muuttaa maailman, ymmärrä olevasi osa sitä.
Et voi seistä ulkopuolella. - Itse seisot ulkopuolella.
Et allekirjoittanut Vietnamin sodan vastaista adressia.
Runoilijat eivät allekirjoita adresseja.
Adressi on runo. - Niin, ja runo on adressi.
Kiitos, mutta en ole vielä höperö. Muistan kyllä omat työni.
Aivan. Adressi on runo, ja runo on adressi.
Ne ovat kuuluisimmat säkeesi. Ja tähän on tultu.
Toivottavasti minusta ei tule samanlaista. - Theo.
Sanotaan hyvää yötä. Meillä on pitkä päivä huomenna.
George? - Anteeksi. Mitä sanoitkaan?
Mennään nukkumaan.
Sinulla oli asiaa lapsille.
Niin tietysti. Anteeksi.
Jätin sekit taas takanreunukselle.
Lunastakaa ne vasta kun tarvitsette.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä ja hyvää matkaa.
Hyvää yötä, kultaseni. Theo?
Hyvää yötä, Matthew. - Oli hauska tutustua.
Erittäin hauska tutustua. - Kiitos päivällisestä.
Pyytäkää häntä jäämään yöksi. Asuntola ei kuulosta hyvältä.
Hyvää yötä.
Mikset ole häikäissyt meitä filosofisilla pohdinnoillasi?
En tiennyt olevani filosofinen. - Teit vaikutuksen isään.
Isä jauhaa paskaa. - Olette onnekkaita.
Kunpa omat vanhempani olisivat noin kivoja.
Toisten vanhemmat ovat aina kivempia kuin omat.
Silti omat isovanhemmat ovat aina kivempia kuin toisten.
Tuo on täysin totta. En ole tullut ajatelleeksi.
Matthew, olet suloinen.
Tämä on kaksi kertaa niin pitkä kuin...
Menen nukkumaan.
Jäätkö sinä?
Oletko kunnossa? - Olen.
Hyvää yötä, Matthew.
Kaikilla on isä. - Niin.
Mutta vaikka Jumalaa ei ole, isä ei voi ottaa hänen paikkaansa.
Kelpaako?
Kelpaa. - Hyvää yötä.
Nähdään aamulla.
Kiitos...
Huomenta.
Mitä tuo oli?
Poistin unen silmistäsi. Theo antaa minun tehdä sen joka aamu.
Omituinen mielihalu. - Etkö pitänyt siitä?
Oliko tarkoitus? - Tietysti.
Ylös! Mitä odotat? - En ole pukeutunut.
Mitä sinä teet? - Mitä sinä teet?
Olen painanut mieleeni tätä huonetta.
"Tulevissa muistoissani vietän paljon aikaa tässä huoneessa."
Kuningatar Kristiina. Greta Garbo hyvästelee huoneen -
jossa hän vietti yön John Gilbertin kanssa. - Bravo!
Meillä on oma yksityinen siipi. Kylpyhuone on käytävän päässä.
Ellet saavu sinne minuutissa, tulemme hakemaan sinut.
Sisään.
Huomenta.
Oletko menossa kirkkoon?
Haluatko lainata hammasharjaani?
En, käytän sormea.
Nukuitko hyvin? - Joo. Ihan hyvin.
Matthew... sinulla on todella kauniit huulet.
Saanko koskea niitä?
Haluatko koskea huuliani?
Hyvä on.
Niin punaiset, kypsät ja mehevät.
Ankarat mutruhuulet.
Laitetaan huulipunaa.
Minun pitäisi lähteä. - Sinusta tulisi nätti.
Älä välitä hänestä. Hän imee ilman ympäriltään.
Ei, minun pitää oikeasti palata asuntolaan.
Miksi? Meidän piti pyytää sinua jäämään. - ihanko totta?
Vanhempamme lähtivät Trouvilleen kuukaudeksi.
Voisit tuoda tavarasi tänne. - Ihanko totta?
Tapasimme kaksi päivää sitten. Tuskin tunnette minua.
Näin tutustumme. Eihän sinun tarvitse jäädä sinne?
Sitten käymme hakemassa tavarasi skootterillani.
Entä sinä?
Se oli minun ideani.
Jeesus!
Käyn katsomassa Cinémathèquea, varmuuden vuoksi.
Älä viivy kauan. - En, tavaroita on vähän.
Meidän kanssamme et tarvitse paljon.
Älä unohda hammasharjaa!
Rakas äiti, yllätyt varmaan, että kirjoitan taas näin pian.
Muutin asuntoon, jonka omistaa kuulu ranskalainen kirjailija -
jonka lapset ovat samanikäisiä ja samanhenkisiä kuin minä.
Olet varmaan mielissäsi, kun tutustun oikeanlaisiin ihmisiin.
Toivottavasti isä ei ole enää vihainen minulle.
Kuuntele tätä, Matthew.
"Keatonin ja Chaplinin ero on kuin proosan ja runouden ero."
"Aristokraatin ja kulkurin, eksentrisyyden ja mystiikan."
"Miehen joka on kuin kone ja miehen joka on kuin enkeli."
Hyvin sanottu. - Minusta heitä ei voi edes verrata.
Miksei? Koska Chaplin on vertaansa vailla?
Ei, Keaton on vertaansa vailla.
Onko Keaton sinusta parempi kuin Chaplin? - Ehdottomasti.
Et ole tosissasi. - Olen.
Hullu. - Älä viitsi.
Et voi kieltää, että Keaton on hauskempi. - Voin.
Eikö Keaton ole sinusta Chaplinia hauskempi? - Kukaan ei ole.
Keaton on hauska, vaikkei tekisi mitään! Ja näyttää Godardilta.
Keaton on elokuvantekijä. Chaplin ajattelee vain itseään -
ja omaa egoaan. - Paskapuhetta.
Te amerikkalaiset ette tajua mitään omasta kulttuuristanne.
Ette ymmärrä edes Jerry Lewisia. - Älä ota häntä esille!
Kun Chaplin halusi kauniin oton, hän tiesi miten sen saa.
Paremmin kuin Keaton tai kukaan muu.
Kaupungin valoissa hän ja kukkaistyttö katsovat toisiaan.
Tyttö oli ollut sokea ja näkee hänet ensimmäistä kertaa.
Tytön silmin mekin näemme hänet tavallaan ensi kertaa.
Charlie Chaplinin, maailman kuuluisimman miehen.
Kuin emme olisi nähneet häntä aiemmin.
Isa, jos soitat vielä tuota helvetin levyä, hajotan sen.
Sinähän pidät Janis Joplinista.
Lopeta. Käskin lopettaa, Isabelle!
Matthew, mikä elokuva?
Mitä? - Missä elokuvassa -
hahmon steppaus tekee toisen hulluksi?
Saat rangaistuksen, ellet tiedä. Äkkiä!
Silkkihattul Fred Astaire tanssii Ginger Rogersin huoneen yläpuolella.
Ginger on vihainen, koska se herättää hänet.
Olen oikeassa.
Hän on hyvä. - Ajatteletko samaa kuin minä?
Laittomat. - Totta.
Miksi katsotte minua noin?
Katsos, pikku Matthew...
Theo ja minä olemme halunneet tehdä yhden jutun -
mutta olemme odottaneet oikeaa henkilöä.
Ja sinä olet se! - Tehdä mitä?
Yrittää rikkoa Laittomien ennätyksen. - Minkä?
Olethan nähnyt Laittomat?
Jossa kolmikko juoksee Louvren läpi? - Muistuta.
He yrittävät alittaa 9 minuuttia 45 sekuntia. - Tietysti!
Me rikomme heidän ennätyksensä.
Mikä hätänä? - Ei mikään.
Ei kai sinua pelota? - Ei.
Mitä sitten? - Helppohan teidän on. Minä olen ulkomaalainen.
Jos jään kiinni, minut karkotetaan.
Älä pelkää, emme jää kiinni. - Et voi tietää sitä.
Laittomissa ei jääty kiinni, ja me lyömme ennätyksen.
Se on elokuva! - Hae isän sekuntikello.
Se on hieno idea, mutta... - Matthew, tämä on koe.
Läpäisetkö vai reputatko sen?
Mieti tarkkaan. Vastauksestasi riippuu paljon.
9 minuuttia 28 sekuntia. Löimme ennätyksen 17 sekunnilla!
Pikku Matthew... olit loistava.
Hyväksymme hänet, yksi meistä...
Hyväksymme hänet, yksi meistä. Hyväksymme hänet...
Hyväksymme sinut, yksi meistä...
Äiti soittaa. En viitsi vastata märkänä.
Isa on fiksu, muttei osaa käsitellä vanhempia. - Miten niin?
Ei riitä, että tunnemme heidät.
Heidät tulisi pidättää, panna tunnustamaan rikoksensa -
ja lähettää maalle koulutukseen oppimaan itsekritiikkiä!
He ovat jo maalla.
He ovat merenrannalla. Se ei ole sama asia.
Harmi.
Minun vanhempani eivät käy missään. Teillä on sentään koko talo.
Minne matka? - Vaihtamaan vaatteet.
Huoneessasi on kylmä. Vaihda täällä.
Pukeudu tähän.
Kiitos.
Haen kokiksen. Haluatko sinäkin? - Okei.
Matthew? Avaisitko oven? Käteni ovat täynnä. - Hetkinen.
Mikset avannut ovea? - Olin pukeutumassa.
Mikä elokuva?
Missä elokuvassa taustakuoro tanssii näin -
ja solistilla on turkki?
Olenko nähnyt sen? - Näimme sen yhdessä.
Näimmekö? Anna vihje. - En varmasti anna.
Ole reilu. Ohjaajan nimi.
Montako sanaa nimessä? - Sanoin ei.
Ensimmäisen sanan ensimmäinen kirjain. - Olet säälittävä.
Eikö hän olekin säälittävä, Matthew?
Matthew, sinä tiedät. - Älä auta häntä.
Antoiko sfinksi Oidipukselle vihjeen? - Haista paska.
Luovutatko? - Luovutan.
Vaalea Venus. Marlene Dietrich.
1932. - Tiesin sen.
Rangaistus. - Jos vaadit.
Uskallatko tehdä meidän edessämme sen -
minkä olen nähnyt sinun tekevän hänen edessään? - Kenen?
En tiedä, mistä puhut. - Tiedäthän, kultapieni.
Rangaistus.
Senkin narttu.
Narttu ja sadisti. - Suoritatko rangaistuksen vai et?
Hyvä on.
Tee se samoin kuin silloin, kun luulit, ettei kukaan näe.
Mennään drinkille. Nähdään alakerrassa.
Matthew... - Niin?
Mikset myönnä, että olit innoissasi? Voit kertoa minulle.
Mitä? - Eikö se yhtään kiihottanut?
Mitä yrität saada minut sanomaan? - En mitään. Esitin kysymyksen.
Tiedät kai, keltä kuulostat? Isabellelta.
Hän on kaksossiskoni. - Oletteko kaksoset?
Hän olisi minä, jos olisi mies. - Paskaa. Ette ole identtisiä.
Olemme siamilaiset kaksoset. Kiinni toisissaan tästä.
Olet kumma tyyppi.
Puoli tuntia sitten näytit siltä, että halusit kuristaa hänet.
Niin halusinkin.
En ymmärrä. - Eikö sinulla ole veljiä tai siskoja?
Kaksi isosiskoa. - Etkö ole halunnut kuristaa heidät?
Tietysti, mutta en ole masturboinut heidän edessään -
eivätkä he ole pakottaneet minua mihinkään.
Luuletko, että Isabelle pakotti minua?
Tiesin, etteivät asiat voisi olla kuten ennen -
nyt kun panoksia oli nostettu.
Vähän aikaa Theon ja Isabellen välillä näytti vallitsevan aselepo.
Sitten eräänä iltana...
Theo!
Mikä elokuva? - Elokuva?
Elokuva, jossa murhapaikka on merkitty ristillä. Rangaistus uhkaa.
Sinä myös, Matthew.
Mitä minä olen tehnyt?
Nimeä elokuva tai ota rangaistus.
Aika loppui. - Et antanut edes tilaisuutta!
Elokuva? - Arpinaama. Howard Hawks. 1932.
Entä rangaistus? - No...
Kuten tiedät, minä en ole sadisti.
Kaikkien pitää olla onnellisia, kukaan ei saa jäädä syrjään.
Niinpä haluan, että sinä ja Matthew -
rakastelette edessäni.
Ei täällä. En halua nukkua toisen kuvottavassa spermassa.
Ei millään pahalla, Matthew. - Missä?
Vierashuoneessa. Delacroix'n edessä.
Ehkäpä jäljennös poikii jälkikasvua.
En suostu. - Etkö?
Et itsekään suostuisi. - Matthew ei ole tyyppiäni.
Hyvä on.
Pitää käydä vessassa.
Matthew!
Matthew.
Niin? - Tämä on typerää. Tule pois sieltä.
Hyvä on... - Liian myöhäistä...
Tuo sattuu! Vastustan väkivaltaa.
En pane hanttiin. - Ole sitten hiljaa.
Matthew, et ole kovin kohtelias.
Onko ajatus rakastelusta kanssani niin vastenmielinen?
Olen nähnyt teidät. Näin teidät sängyssä.
Vieraamme on vakoillut meitä.
Se ei ollut ystävällistä.
Etenkin kun olemme olleet niin vieraanvaraisia.
En pane hanttiin!
Voi miten söpöä. Pidät minun kuvaani lähellä sydäntäsi.
Hyvä.
Matthew! Herää!
Isabelle? - Ei, vaan Theo.
Missä Isabelle on?
Auta minua.
Anteeksi.
Tämä oli paras kerta.
Entä eilinen?
Isän työhuoneessa. - Oliko se sinusta parempi?
Ole kiltti ja jää sisään.
Matthew, rakkaani.
Ensirakkauteni.
Suuri rakkauteni. Suuri rakastajani.
Oma Valentinoni.
Oma hassu Valentino...
Luulin, että sinulla oli ollut monta rakastajaa.
Kun näin sinut ja Theon Cinémathèquessa -
sinä näytit niin tyylikkäältä.
Hienostuneelta. Kuin elokuvatähti.
Se minä olin.
Minä näyttelin.
Miten sinä ja Theo -
päädyitte tuolla tavalla yhteen? - Theo ja minä?
Rakkautta ensisilmäyksellä.
Eihän hän ole ollut sisälläsi? - Hän on aina sisälläni.
Mitä tekisit, jos vanhempasi saisivat tietää?
Niin ei saa ikinä käydä. - Tiedän, mutta...
Mitä jos niin kävisi?
Niin ei saa ikinä käydä.
Ymmärrän sen, mutta sanotaan, että niin kävisi.
Mitä tekisit?
Tappaisin itseni.
Minne sinä menet? - Keittiöön etsimään syötävää.
Onnea.
Theo?
Haluatko hunajaa? - Ei kiitos.
Tämä on hyvää. - Ei.
Ihan vähän vain. - Ei kiitos.
Haluan sanoa, että olen kiitollinen.
Kiitollinen?
Muistatko, mitä sanoit kahvilassa sinusta ja Isabellesta?
Olit oikeassa.
Minulle te kaksi olette kuin saman henkilön kaksi puolikasta.
Nyt minusta tuntuu, että olen osa teitä.
Teitä molempia.
Tehdään yksi asia selväksi.
Olet mukava poika, ja pidän sinusta paljon -
mutta meitä ei ollut aina tarkoitus olla kolme.
Kerroin sinulle muutakin, muistatko?
Että Isa ja minä olemme siamilaiset kaksoset.
Se ei ollut vitsi.
Mitä tämä on? - Tuo, rakas veljeni -
on juustofondueta parsakaali-luumukompotin kera.
Entä tämä? - Ratatouillea.
Odotatko minun syövän tätä sontaa? - Odotit minun kokkaavan.
Näen mieluummin nälkää. - Mitään muutakaan ei ole.
Matthew? Annanko sinulle ruokaa?
Fondueta vai ratatouillea?
Kumpi on kumpaa?
Tämä on fondueta ja tämä ratatouillea.
Ei, vaan tämä on fondueta ja tämä ratatouillea.
Ratatouillea.
Tuo riittää.
Syö sitä kuin jonkun eksoottisen maan kansallisruokaa.
Ihan kuin käänteistä oksentamista.
Kamalaa, eikö olekin?
Anteeksi. Tiedän että yritit.
Onneksi edes joku arvostaa vaivannäköäni.
Eikö talossa ole mitään? - Ei mitään syömäkelpoista.
Ja sekit on lunastettu?
Mitä me nyt teemme? - Soitan isälle.
Puhelin on mykkä!
Mitä tämä on? - Lounasta.
Isabelle, saako olla filet mignon?
Ei. - Eikö?
Matthew, maistuuko takapaisti?
Lopetal Ällöttävää.
Katsokaa. Kelpaako tämä banaani?
Yksi banaani meille kolmelle?
Kuolen nälkään. - Näytä.
Miksi? - Näytä nyt.
Mitä sinä teet? - Katso.
Olet täynnä yllätyksiä.
Hei, Theo!
Mitä kuuluu? - Hyvää.
Mikset tullut eilisiltana? - En päässyt.
Mikä sinua vaivaa? Emme näe enää juuri koskaan.
Älä kiusaa, Patrick. - Et ole enää porukassa.
Olen, mutta juuri nyt on vaikeaa. - Miksi?
Siksil Lakkaa kiusaamasta. En voi selittää.
Kusipää.
Theo, odota!
Tuliaisia Nepalista. - Kiitos.
Soittele. - Ilomielin.
Nähdään.
Emme juuri poistuneet asunnosta.
Emme tienneet, oliko päivä vai yö.
Kuin olisimme ajelehtineet avomerelle jättäen maailman taakse.
Liian vahvaa sinulle. - Tosi hyvää.
Otatko lisää? - En.
Clapton on Jumala.
Jos uskoisin Jumalaan, hän olisi musta vasenkätinen kitaristi.
Tämä ei ole Chaplin ja Keaton, vaan Clapton ja Hendrix.
Clapton uudisti sähkökitaran. Usko pois.
Clapton kytkee kitaran vahvistimeen ja soittaa sitä kuin akustista.
Hendrix kytkee kitaran vahvistimeen ja soittaa hampaillaan!
Kumpaa sotilaat kuuntelevat parhaillaan Vietnamin sodassa?
Claptonia? Ei, vaan Hendrixiä. Miestä, joka kertoo totuuden.
Puhutko sotilaista Vietnamissa? - Puhun.
Mitä he tekevät siellä? - He ovat sodassa.
Mitä he tekevät? - Taistelevat.
He tappavat talonpoikia. - Sotilaitakin kuolee!
He tappavat lapsia ja työläisiä, polttavat peltoja...
He haluavat kuolla ja tappaa ihmisiä.
Eikö sinun pitäisi olla Vietnamissa? - En usko väkivaltaan.
Eikö sinun pitäisi olla Vietnamissa? - Olen onneksi yliopistossa.
Ystäväni, jotka eivät opiskele, ovat uhrattavissa.
Minä olen onnekas... - Haluatte sotaa!
Voiko hallitukselle sanoa: "En kannata väkivaltaa enkä sotaa."
Ehkä Ranskassa. Meillä lähdet sotaan tai joudut vankilaan.
Menisin mieluummin vankilaan kuin tappamaan ihmisiä.
Et ymmärrä.
Luin Cahiers de Cinémasta -
että elokuvantekijä on kuin tirkistelijä.
Ikään kuin kamera olisi avaimenreikä vanhempien makuuhuoneeseen.
Vakoilet heitä. Se on inhottavaa, ja tunnet syyllisyyttä -
muttet voi katsoa poiskaan.
Se tekee elokuvista rikoksia ja ohjaajista rikollisia.
Sen pitäisi olla laitonta.
Sinne meni elokuvaurani.
Vanhempani jättivät aina makuuhuoneen oven auki.
Ryhdy ohjaamaan teatteria elokuvan sijaan. - Ehkä.
Vanhempani ovat naineet vain kerran.
Siksi olemme kaksoset. He eivät halunneet tehdä sitä toiste.
Älä hätäänny, Matthew. Se on hyvä uutinen.
Se tapahtuu vain kerran kuussa.
Rakastan sinua, Isabelle. - Minäkin rakastan sinua.
Mutta minä rakastan sinua oikeasti.
Minäkin rakastan sinua oikeasti. Me rakastamme. Eikö niin?
En halunnut kuulla tuota. - Mitä haluat meidän sanovan?
Että rakastatte minua.
Juurihan me sanoimme. - Te vain toistitte sen.
Haluan teidän sanovan, että rakastatte minua.
Rakastamme sinua... - Tuokaan ei ole oikein.
Teidän pitää sanoa se ensin. - Emme voi. Sinä sanoit jo.
Miksi minä sanon sen aina ensin? - Matthew parka.
Rakastamme sinua hyvin paljon.
En halua paljon. Haluan vain, että rakastatte.
Rakkautta ei ole olemassakaan. On vain todisteita rakkaudesta.
Oletko valmis antamaan meille todisteen rakkaudestasi?
Haluatteko todisteen? Hyvä on.
Nouse kylvystä.
Partavaahtoa...
Ja partahöylä. - Kiitos.
Mitä te teette? - Mitäs luulisit?
Ette kai ole tosissanne?
Olen tehnyt tämän ennenkin. - Rauhoitu. Se kasvaa takaisin.
Olette molemmat hulluja! - Mikä hätänä?
Tämäkö todistaa rakkauteni? Että teette minusta friikin?
"Yksi meistä..." - Tämä on vain leikkiä!
Leikkiä? Mietihän. Teettekö tällaista toisillenne?
Haluatteko tehdä minusta pikkupojan?
Jonka kanssa voitte leikkiä ja koskea pippeliä...
Rauhoitu. - Näytän omani jos sinä näytät omasi!
Rauhoitu. Perille meni. - Theo, ajattele.
Nukutte samassa sängyssä joka yö.
Kylvette ja pissaatte yhdessä. Leikitte näitä pikku leikkejä.
Kunpa voisitte katsoa itseänne ulkopuolisen silmin.
Miksi olet noin julma? - Koska rakastan sinua.
Outo tapa osoittaa se. - Ei, rakastan teitä molempia.
Ja ihailen teitä.
Katson ja kuuntelen teitä ja ajattelen -
ettette ikinä kasva aikuisiksi.
Ette niin kauan kuin takerrutte toisiinne.
Isabelle, oletko käynyt treffeillä? - Treffeillä?
Millaisilla treffeillä? - Ulkona pojan kanssa.
Theon kanssa. - Ei Theon.
Oletko ollut ulkona vaikka koulukaverin kanssa?
Minua ei viety koulutansseihin. Ranskassa ei ole sellaisia.
Ranskassa on treffejä. Oletko ollut ulkona pojan kanssa?
Miksi kysyt? Tiedät etten ole! - Haluaisitko?
Onko tämä kutsu? - On.
Haluatko lähteä kanssani treffeille? Vain me kaksi.
Älä katso Theoa. Et tarvitse hänen lupaansa.
Emme voi istua eturivissä. Mennään taakse.
Eturivissä istuvat ne, jotka eivät ole treffeillä.
Anteeksi. Treffeillä istutaan aina takana.
Hyvät naiset ja herrat.
Pian näkemänne elokuva on musiikillinen tarina.
Minä näyttelen Tom Milleriä, agenttia.
Vähäpätöistä teatteriagenttia, joka...
No, saatte nähdä.
Tämä on loistelias CinemaScope-elokuva...
Anteeksi.
Anteeksi, etten voi jäädä, mutta juna odottaa.
Kaikkea hyvää, Georgie. - Et kestä kuulla minun laulavan.
Ei se sitä ole.
Tv-kuva toi mieleeni Cinémathèquen taistelun.
Tällä kertaa mielenosoittajat eivät olleet elokuvahulluja.
Eivät edes pelkkiä opiskelijoita.
En tiennyt, mitä oli tapahtumassa -
mutta kaupat olivat kiinni ja tehtaat lakossa.
Ilmiö alkoi levitä kaikkialle Pariisiin.
Olemme valmiit kuuntelemaan oikeutettuja pyyntöjänne.
Theo ja minä emme koskaan katso televisiota. Olemme puristeja.
Mennään. - Niin, mutta...
Jeesus!
Mikä hätänä? - Nämä eivät ole minun.
Mennään sinun huoneeseesi. - Ei.
En ole koko aikana nähnyt sinun huonettasi.
Kai sinulla on oma huone? - Tietysti.
En asu aina Theon sikolätissä. - Miksemme koskaan mene sinne?
Kukaan ei rakastele minun sängyssäni.
Isabelle kiltti. Huoneesi on osa sinua. Haluan nähdä sen.
Vain tänään. - Ei.
Löysin Isabellesta puolen, jota en ollut ennen nähnyt.
Salaisen puolen, jota hän ei ollut halunnut näyttää.
Mieleeni tulivat siskojeni huoneet San Diegossa.
Meidän ja naapurien talot, kaikki samanlaisia.
Nurmikot ja kastelulaitteet -
ja autotallin eteen pysäköidyt farmariautot.
Mikä veistos?
Olen aina halunnut rakastella Milon Venusta.
En voi estää sinua. Minulla ei ole käsiä.
En voi estää sinua.
Mikä hätänä?
Älä kuuntele sitä. Älä itke.
Ole kiltti ja jätä minut yksin.
Mene pois! - Isabelle!
Theo, avaa!
Satutat itsesi!
Kuka sinä olet? - Mitä sinä puhut?
Mitä teet huoneessani? Ulos!
Theo!
"Vallankumous ei ole juhlapäivällinen."
"Se ei toimi kuin kirjallinen teos, piirros tai kuvakudos."
"Sitä ei saa aikaan yhtä hienostuneesti ja rauhallisesti."
"Ei yhtä pehmeästi, ystävällisesti, kohteliaasti, hillitysti, jalosti."
"Vallankumous on kapina, väkivallanteko -
jossa yksi luokka kumoaa toisen."
Château Lafite 1955.
Château Chasse Spleen 1959.
Grand Vin 1937. Hyvää syntymäpäivää, isä.
Kuule Matthew... Sinähän olet elokuvahullu.
Ajattele sitten, että Mao on suuri ohjaaja -
jonka elokuvassa on miljoonia näyttelijöitä.
Miljoonat punakaartilaiset marssivat yhdessä tulevaisuuteen -
Pieni punainen kirja käsissään.
Kirjoja, ei aseita. Kulttuuria, ei väkivaltaa.
Etkö näe, miten kauniin eeppisen elokuvan siitä saisi?
Niin kai, mutta on helppo puhua kirjoista.
Se ei ole totta. Emme puhu kirjoista, vaan yhdestä kirjasta.
Yksi ainoa kirja. - Hiljaa. Kuulostat isältä.
Kuuntele. Ne punakaartilaiset, joita niin ihailet -
kantavat kaikki samaa kirjaa, laulavat samoja lauluja -
ja toistavat samoja iskulauseita.
Siinä suuressa eeppisessä elokuvassa kaikki ovat statisteja.
Minusta se on pelottavaa. Selkäpiitä karmii.
Ikävä sanoa, mutta sanoissasi on selvä ristiriita.
Miksi? - Koska...
Jos todella uskoisit sanojasi, olisit tuolla ulkona.
Missä? - Ulkona kaduilla.
Nyt en ymmärrä. - Ymmärrät. Ulkona tapahtuu.
Jotain, mikä saattaa olla todella tärkeää.
Tuntuu, että asiat voivat muuttua. Minäkin ymmärrän sen.
Mutta sinä et ole ulkona.
Juot minun kanssani kallista viiniä ja puhut elokuvista.
Puhut maolaisuudesta. Miksi? - Nyt riitti.
Kysy itseltäsi miksi.
Et oikeasti usko siihen. Ostat lampun -
ja laitat julisteet seinälle, mutta en usko...
Sinä puhut liikaa.
Theo, kuuntele minua.
Sinulle on mieluisampaa -
kun sana "yhdessä" ei tarkoita miljoonaa vaan kahta ihmistä.
Pojat, pojat! - Tai kolmea.
Isa, liity seuraan.
Ei kiitos. Täällä löyhkää kuin ilotalossa. - Kiitos.
Minulla on teille yllätys salongissa.
Heti sisään!
Tämä on kaunis. - Sisään.
Äiti teki tällaisia meille, kun olimme pieniä.
Lisää viiniä?
Kiitos.
Henkesi haisee.
Anteeksi. - Olet humalassa.
Niin, olen humalassa. Ja sinä olet kaunis.
Huomenna minä olen selvä -
mutta sinä olet edelleen kaunis.
Käy nukkumaan, Matthew.
Onko nukkumaanmenoaika? - Silmäsi pysyvät tuskin auki.
Öitä.
Theo?
Herää.
Mikä hätänä?
Kuuntele minua. - Miksi?
Rakastan sinua. Tiedäthän sen? - Minäkin rakastan sinua.
Sinäkin rakastat minua? Hassua.
Kuunteletko sinä?
Tämä on ikuista, onhan?
Mikä on ikuista? - Me kaksi.
Onhan? - On.
Mitä Matthew sanoikaan? - Mitä hän sanoi?
Että olemme hirviöitä, friikkejä.
Sano minulle vain, että tämä on ikuista.
Et ymmärrä mitään.
Puhutaan tästä huomenna. Lupaan sen.
Hyvä. Meidän täytyy nyt lähteä.
Nyt jo? - Haluatko syödä päivällistä heidän kanssaan?
Hiivitään ulos.
Isal Mitä täällä tapahtuu?
Katu tuli huoneeseenl -Mitä?
Mikä täällä haisee? - Kyynelkaasu.
Kaduilla! Kaduilla!
Menkää!
Matthew!
Isabelle!
Tämä on vasta alkua, taistelu voi jatkua!
Sytytän tämän ja heitän sen oikealle.
Theo, tämä on väärin! - Eikä ole. Tämä on hienoa.
Tämä on väkivaltaa! - Eikä ole.
Tämä on fasismia pullossa! - Poliisit tässä ovat fasisteja!
Niin, he lyövät ja polttavat ihmisiä. - Hiljaa!
Et ymmärrä. Jätä minut rauhaanl - Kuuntele. Tätä he tekevät.
Me emme. Me käytämme tätä. Me teemme tätä.
Me käytämme tätä! - Lopeta!
Isabelle?
Kuolema poliiseille! - Fasistit!
Suomennos: Minna Nuutinen Broadcast Text