Översättning: Stig Björkman
Första gången jag såg film på cinemateket i Paris tänkte jag-
- att bara fransmän kan komma på tanken att ha cinemateket i palats.
Filmen var Sam Fullers "Shock Corridor".
Dess bilder var så starka. Rent hypnotiserande.
Jag var tjugo år gammal och i Paris för att plugga franska.
Men det var här som min verkliga skola var.
Jag blev medlem i ett slags frimureri.
Ett cineasternas frimurarskap. Ett sällskap av filmnördar.
Jag var en av dessa omättliga-
- en av dessa som alltid satt närmast vita duken.
Och varför satt vi så nära?
Kanske för att vi ville vara de första som tog emot bilderna-
- medan de ännu var nya och fräscha-
- och innan de drog förbi bänkraderna bakom oss.
Innan de rad för rad, åskådare för åskådare, gav återsken-
- tills de, utslitna och frimärksstora, återvände till projektionsrummet.
Vita duken var kanske också en skärm.
Som avskärmade oss från världen.
Men en kväll, våren 1968, bröt världen äntligen igenom vita duken.
Som verktyg för en ohelig allians har kulturminister Malraux-
- tvingat Henri Langlois att lämna cinemateket.
På cinemateket har vi kunnat förvissa oss om filmkonstens sanna uttryck.
Genom byråkratiska finter har kulturens ärkefiender-
- kunnat ta denna frihetens bastion i besittning.
Gör motstånd!
- Frihet är inget man ges! - Den tar man!
Alla som älskar film...
- I Frankrike... - Och världen över.
...är med dig! - Och stöder Henri Langlois!
Henri Langlois skapade det franska cinemateket.
Han ville visa filmerna i stället för att låta dem ruttna i nåt källarvalv.
Han visade allt. Bra och dåligt, gammalt och nytt.
Stumfilm, västernfilmer, thrillers.
Och alla nya-vågenregissörerna lärde sig att göra film här.
Det var här som den moderna filmen föddes.
Och bakom det hela styr... polisen!
Langlois hade fått sparken.
Och det verkade som om alla filmnördar i Paris gick ut i protest.
Det var vår privata kulturrevolution.
Snälla du...
Kan du hjälpa mig med den här? Den har fastnat mellan läpparna.
Kan du ta ur min cigarett? Den har fastnat.
Jovisst...
- Är du engelsman? - Nej, amerikan.
Du kan släcka den nu.
- Vad heter du? - Matthew.
Du kommer visst ofta hit. Vi har undrat varför du alltid är ensam.
Jag känner just ingen här.
- Varför är du fastkedjad? - Jag är inte fastkedjad.
Du ser så välartad ut. Ja, för nån som är så filmgalen.
Känner du Jacques?
Om skitar kan skita skulle de lukta som Jacques.
Min bror pratar med honom. När han kommer kan du känna Jacques stank.
Det är som att vara i en svinstia.
Du talar bra engelska.
- Du talar mycket bra engelska. - Min mor är engelska.
Här kommer Theo. När du hälsar på honom kan du sniffa av honom.
Truffaut och Godard och Chabrol och Rivette, Renoir, Jean Rouch, Rohmer-
- Signoret, Jean Marais och... Jag vet inte fler.
- Jo, Marcel Carné också. - Vad gör han här?
- Men vad ska vi göra? Sticka, stanna? - Jag vet inte.
Theo, det här är Matthew. Du hade rätt. Han är amerikan.
Jag har sett dig här. Du har sett alla Nicholas Rays filmer.
- Ja, jag gillar hans filmer. - Vilka då? "De leva om natten"?
Nej, hellre då "Johnny Guitar" och "Ung rebell".
Vet du vad Godard skrev om honom?
"Nicholas Ray är film."
- Vad är det med dig? - Med mig?
Kom! Håll er till mig!
Era aparslen!
Fascister!
Förbannade rövhål!
Ja, det var så jag träffade Theo och Isabelle.
Jag kunde höra mitt hjärta slå.
Jag vet inte om det var för att vi hade jagats av polis-
- eller för att jag redan var förälskad i mina nya vänner.
Medan vi gick och pratade... om politik och om film-
- och om varför fransmännen saknade bra rockband...
- Jag är hungrig! - Jag glömde mackorna.
... önskade jag att natten aldrig skulle ta slut.
- Har du ingenting att äta? - Nej. Ät du! Bry dig inte om mig.
- Nej, jag är inte hungrig. - Jag har brutit av en bit. Ta nu!
- Det är jättesnällt, men... - Ta när du blir erbjuden!
- Theo, har du ingenting till Matthew? - Det räcker såhär.
- Han fick en tredjedel av min. - Jag kom inte för att äta era mackor.
- Han vill inte ha. - Visst vill han det!
- Han är bara för artig. - Eller hur? - Ni är båda jättesnälla.
- Så, var kommer du ifrån? - San Diego.
Och ni båda då? Är ni båda födda i Paris?
Jag kom till världen på Champs-Elysées 1959.
På Champs-Elysées trottoarer. Och vet du vad mina första ord var?
- Nej, vadå? - New York Herald-Tribune.
Ska du följa med mig till Rom?
Här! Här är det.
Nej, där!
- Gonatt, Matthew. - Gonatt.
Kära mamma. Den här gången har jag riktiga nyheter att berätta.
Jag har just träffat mina första franska vänner.
- Matthew? - Vem är det?
- Ingen fara. Det är bara jag. - Theo?
- Jag väckte dig väl inte? - Nej, jag har varit uppe jättelänge.
- Det låter inte så. - Jag låter jämt såhär om mornarna.
Jag måste vara i skolan klockan nio.
Har du lust att äta middag med Isa och mig imorgon?
Du menar en riktig middag på nån trevlig restaurang?
- Nej, inte på restaurang. Här hemma. - Visst. Jättegärna.
Theo, sluta prata! Klockan är nio.
Vi kan ses på Respite och ta en drink först. Klockan sex.
Vet du var det är?
- Boulevard Saint-Germain? - Klockan sex.
- Tredje våningen! - Tredje?
- Det finns plats för alla tre här. - Theo och jag är smittoförande.
- Vi är mycket smittoförande. - Smittoförande?
Du får inte bli smittad!
- Vad vackert! - Tycker du?
Lycka till!
Så du gillar gamla hus?
Goafton, mamma.
- Vad gör du här? - Vi ska äta middag. Med Matthew.
- Har inte Isabelle sagt nåt? - Vilken Matthew?
Den här Matthew, vår nye vän. - Matthew, det här är min mor.
- Trevligt att träffas, Matthew. - Detsamma.
- Är du amerikan? - Ja, från Kalifornien.
Matthew bor på taskigt studenthem. Så vi bjöd honom på middag.
- Vad är det? - Vad kan jag säga, Isabelle?
Jag har lagat middag för två och plötsligt är vi fem.
- Har inte Theo sagt nåt? - Nej. Ingen av er har sagt nåt.
Vad har du egentligen i din tomma skalle? Sågspån?
- Du skulle ju säga till, sa du! - Är du dum i huvet?
- Din slampiga kossa! - Tyst med er, båda två!
Jag får be om ursäkt å mina barns vägnar, Matthew.
Det är jag som borde be om ursäkt. Inget besvär för min skull.
Rart av dig. Du är ju helt utan skuld.
Få se på dig!
Jag vill att du ska göra ett gott intryck på pappa.
Pappa, det är jag. Vi tänkte äta hemma.
- Och cinemateket då? - Det är stängt tills vidare.
Pappa, ser du inte att vi har en gäst? Det här är Matthew.
Matthew ska äta middag med oss.
Min unge Matthew. Inspirationen är som ett litet barn.
Den väljer inte en lämplig, bekväm tid att komma till världen.
Den tar inga som helst hänsyn till den arme poeten.
Men när den gör det, när den anser tiden vara mogen, då vet du att...
Unge man... Jag talade till dig. Jag inbillade mig att du lyssnade.
Det gjorde jag. Förlåt.
Ingenting. Jag bara...
Du tycks vara fascinerad av den där tändaren. Får man fråga varför?
- Snälla George, Matthew är vår gäst. - Jag är nyfiken. Jag vill veta varför.
Nja, jag lekte bara med Isabelles tändare, och...
Jag tyckte att jag var ohövlig-
- så jag ställde ner den på bordet. Diagonalt över en av rutorna här.
Vänta ska jag visa.
Då upptäckte jag att tändarens längd överensstämde med diagonalen.
Då ställde jag den längs med långsidan. Och se!
Den passar in där också.
Och den passar där.
Och den passar såhär och såhär.
Och såhär också.
Om jag viker upp locket, så vet jag att den kommer att passa nånstans.
Det passar in överallt. Titta!
Ser ni?
Jag upptäckte att ju mer jag betraktar tingen-
- det här bordet, tingen på bordet, kylskåpet, det här rummet-
- er näsa, världen...
Plötsligt...
...inser man att där finns en sorts kosmisk harmoni-
- omkring former och storlekar. Jag kom att undra över det.
Jag vet inte varför det är så. Jag vet bara att det är så.
Ni har skaffat er en intressant vän. Intressantare än ni anar, tror jag.
Jag menar, när vi ser oss omkring, vad ser vi?
Ett kaos, eller hur? Fullständigt kaos.
Men om det betraktas uppifrån, som om det betraktades av Gud-
- då får plötsligt allting ett sammanhang.
Mina barn tror att deras demonstrationer och sittstrejker-
- och happenings... De tror att allt detta har kraften-
- inte bara att utmana samhället utan också att förändra det.
Vad är det du säger? Ska vi inte göra nåt när Langlois får sparken?
Inte göra nåt när invandrare utvisas och studenter misshandlas?
Jag säger bara att en smula klartänkthet inte kan skada.
Så alla har fel utom du? I Frankrike, Italien, Tyskland, USA?
Theo, innan du kan förändra världen måste du se dig själv som del i den.
- Du kan inte stå utanför och titta på. - Du är den som står utanför.
Du vägrade ju att skriva under uppropet mot Vietnam-kriget.
Poeter skriver inte under upprop. De skriver dikter.
- Ett upprop är en dikt. - Ja, och en dikt är ett upprop.
Tack, jag är inte gaggig än. Behöver inte påminnas om mitt jobb.
Det stämmer. Ett upprop är en dikt och en dikt är ett upprop.
Det är de mest insiktsfulla rader du har skrivit.
Titta på dig bara!
Måtte jag aldrig bli som han.
Vi ska nog säga god natt. Vi har en lång dag framför oss.
- Förlåt, vad sa du? - Att vi borde lägga oss.
- Du hade nåt att säga barnen också. - Javisst. - Ursäkta.
Jag har lagt checkar på spiselkarmen. Lös bara ut dem när ni behöver dem.
- Gonatt, allesammans. - Gonatt, pappa. Trevlig resa.
Gonatt, min sötnos. - Theo?
- Gonatt på dig, Matthew. - Det var trevligt att träffas.
- Mycket trevligt att träffas. - Detsamma. Tack för middagen.
Ingen orsak. - Varför inte låta Matthew sova över?
Studenthemmet låter inte så trevligt.
Varför har du aldrig glänst för oss med dina filosofiska idéer?
- Visste inte att jag var filosofisk. - Pappa var imponerad.
Pappa är sjuk i huvet.
Ni båda kan vara lyckliga. Den som hade så trevliga föräldrar.
Andras föräldrar är alltid trevligare än ens egna.
Men ens farföräldrar är alltid trevligare än andra människors.
Ja, det är absolut sant. Har aldrig tänkt på det, men det är sant.
Matthew, du är söt.
Den här är dubbelt så lång som...
Nu går jag i säng.
Stannar du?
- Gick det bra? - Det är OK.
Gonatt, Matthew.
Alla har vi en far.
Men om nu Gud inte existerar behöver han inte ta Hans plats.
- Jättefint. - Gonatt.
- Vi ses imorgon bitti.
Vi ses. Tack.
Gomorron.
- Vad sysslade du med? - Jag tog bort sömnen från dina ögon.
Theo låter mig göra det på honom.
- En litet märklig syssla. - Gillade du det inte?
- Borde jag göra det? - Självklart.
- Vad väntar du på? - Jag är inte klädd.
- Vad gör du? - Vad gör du?
"Jag införlivar det här rummet i mitt minne."
"I framtiden ska jag bebo detta rum i mitt minne."
"Drottning Christina", där Greta Garbo tar farväl-
- av det rum där hon och John Gilbert tillbringat natten.
Jag älskar den scenen.
Vi har en del av lägenheten, badrum längst ner i korridoren.
Du har en minut på dig, sen kommer vi och hämtar dig.
Stig på!
Ska du gå i kyrkan?
- Förlåt. Vill du låna min tandborste? - Nej. Jag använder fingret.
- Sovit gott? - Visst.
Jag menar bra.
Vet du en sak, Matthew. Du har fantastiskt vackra läppar.
Får jag röra vid dem?
Vill du röra vid mina läppar?
De är så röda... och mogna ...och sensuella.
Så svullna... brutala.
- Få se hur du ser ut med läppstift. - Jag borde gå nu.
- En jättesöt flicka blir du. - Akta, hon kan sno luften du andas.
Nej, jag måste verkligen tillbaka till mitt hotell.
Varför det? Vi tänkte erbjuda dig att stanna.
- Tänkte ni? - Visst.
- Föräldrarna är i Trouville en månad. - Vi tänkte du kunde ta hit dina saker.
- Menar ni det? - Visst.
- Men ni känner mig ju knappt. - Inte än... Måste du bo på hotell?
Då tar vi min moped och hämtar dina prylar.
- Kom nu! - Men du då?
Det var min idé.
Jag ska bara ta och kolla in cinemateket.
- Lägg på en rem nu! - Visst. Jag har inte så mycket prylar.
Du behöver inte så mycket hos oss.
Glöm inte tandborsten bara!
Kära mamma. Du blir kanske förvånad över ett nytt brev så snart.
Men jag har just flyttat hem till en känd fransk författare-
- med barn i min ålder och med samma intressen.
Du blir nog glad över att jag umgås i de bästa kretsarna.
Hälsa pappa. Hoppas han inte längre är arg på mig.
Hör här, Matthew!
"Skillnaden mellan Keaton och Chaplin är som den mellan prosa och poesi" -
- "mellan aristokraten och luffaren, mellan excentriciteten och mystiken" -
- "mellan människan som maskin och människan som ängel." Inte illa, va?
Visst. Men för mig finns det ingen jämförelse.
Hurså? För att Chaplin är ojämförlig?
Nej. För att Keaton är ojämförlig.
Anser du att han är större än Chaplin?
- Självklart. - Du kan inte mena allvar.
- Visst gör jag. - Du är inte klok.
Du kan inte förneka att Keaton är roligare.
Tycker du inte att Keaton är roligare än Chaplin?
- Ingen är roligare än Chaplin. - Keaton! Även när han inte gör nåt.
Och han ser ut som Godard. Keaton är filmskapare.
Chaplin bryr sig bara om sitt eget spel, sitt eget ego.
- Skitsnack! - Inte alls!
Ni amerikaner fattar inte ett skit av er egen kultur.
- Ni fattar inte Jerry Lewis storhet. - Dra inte Jerry Lewis för mig!
När Chaplin ville ha en vacker bild visste han hur han skulle få den.
Bättre än Keaton, än någon annan. Minns du sista bilden i "Stadens ljus"?
Han ser på blomsterflickan, hon på honom.
Kom ihåg att hon varit blind. Hon ser honom för första gången.
Det är som om vi, genom hennes ögon, ser honom för första gången.
Charlie Chaplin, världens mest berömde man.
Som om vi aldrig sett honom förr.
Spelar du den där skivan en gång till slår jag den i stycken.
Men du gillar ju Janis Joplin.
Sluta! Jag sa sluta, Isabelle!
Sluta! - Matthew, säg vilken film!
Säg filmen! En film där någon steppar så någon annan blir galen.
- Böter om du inte kan svara. Fort! - "Top Hat"!
Fred Astaire dansar ovanför Ginger Rogers rum.
Hon blir arg för att han väcker henne.
Jag hade rätt.
Han är duktig.
- Tänker du detsamma som jag? - Vadå?
- "En rövarhistoria". - Du har rätt.
- Varför tittar ni på mig sådär? - Jo, förstår du, lille Matthew...
Theo och jag har velat göra en sak sedan länge.
Vi har bara väntat på den rätte att göra det med. Och det är nog du.
- Göra vadå? - Slå rekordet i "En rövarhistoria".
- Vilket rekord? - Du har väl sett Godards film?
- Scenen där de rusar genom Louvren. - Vagt. Säg mer.
Där de försöker slå världsrekordet på nio minuter och 45 sekunder.
- Visst! Jag vet. - Vi ska slå deras rekord.
- Vad nu då? - Vad är det?
Ingenting.
- Du är väl inte rädd? - Nej, det är jag inte.
- Vad är det då? - Det är lätt för er båda.
Jag är amerikan. En utsocknes. Jag kan bli utvisad.
- Oroa dig inte. Vi ska inte åka fast. - Det vet du inget om.
- Ingen åkte fast i "En rövarhistoria". - Det är en film!
- Hämta pappas stoppur! - Det är en jättefin idé, men...
Det här är ett test. Tänker du klara det eller inte?
Passa dig! Allt hänger på hur du svarar.
Nio minuter och 28 sekunder.
Vi har slagit rekordet med 17 sekunder!
Matthew... min lille Matthew, du var underbar!
Han är med oss. En av oss!
Du är med oss. En av oss!
Det är mamma.
Jag är för blöt för att svara.
- Isa kan inte handskas med föräldrar. - Vad menar du?
Det räcker inte att vi ignorerar dem.
De borde alla anhållas, ställas inför rätta och bekänna sina brott-
- och skickas ut på landsbygden för självkritik och omskolning.
De är ju redan på landet.
De är vid kusten. Det är en viss skillnad.
Otur!
Mina föräldrar åker aldrig bort. Ni får ju lägenheten för er själva.
- Vart ska du? - Byta kläder.
Det är kallt i ditt rum. Kom till mitt.
Du kan ta den här.
Jag ska hämta en Cola. Vill du ha?
- Öppna. Jag har händerna fulla. - Ett ögonblick.
- Varför öppnade du inte? - Jag klädde på mig.
Vilken film?
I vilken film dansar baletten såhär? Med en sångerska i päls.
- Har jag sett den? - Med mig!
- Ge mig en ledtråd! - Aldrig!
- Hjälp till lite! Regissörens namn. - Nej.
- Hur många ord i titeln? - Jag sa "nej".
- Första bokstaven i första ordet. - Gud, vad du är patetisk!
Är han inte patetisk, Matthew?
- Matthew, du vet säkert. - Hjälp honom inte!
- Gav sfinxen Oidipus någon ledtråd? - Dra åt helvete!
Ger du upp?
- "Blonda Venus". Marlene Dietrich. - Jag visste det.
- Din pant. - Om du insisterar.
Du ska nu inför oss utföra det jag har sett dig göra inför henne.
Vem då?
- Vet inte vad du snackar om. - Visst gör du, min sötnos.
Panten!
Vilken satmara du är. En satmara och sadist.
Tänker du avlägga pant eller inte?
OK, då!
Du ska göra det som du gjorde när du trodde att ingen såg dig.
Ska vi ta en drink? Vi ses därnere.
Erkänn att du blev upphetsad. Säg det nu bara till mig.
- Inte det minsta upphetsad? - Vad försöker du få mig att säga?
Ingenting. En enkel fråga bara.
Du vet väl vem du låter som nu? Som Isabelle.
- Visst. Hon är ju min tvillingsyster. - Är ni tvillingar?
- Hon skulle vara jag om hon var man. - Ni är inte enäggstvillingar.
Vi är siamesiska tvillingar. Sammankopplade här.
Du är märklig, du.
För en halvtimme sen såg du ut som om du kunde strypa henne.
Gjorde jag?
- Jag fattar dig inte. - Har du inga syskon?
- Jag har två äldre systrar. - Som du aldrig velat strypa?
Visst. Men jag har aldrig onanerat framför dem och...
...de har aldrig tvingat mig att göra nånting jag inte vill.
Tror du att Isabelle tvingade mig?
Jag visste att ingenting kunde fortsätta som förut.
Nu när saker och ting drivits till sin spets.
Men för ett tag tycktes det råda vapenvila mellan Theo och Isabelle.
Men så en kväll...
- Vilken film? - Vilken film?
I vilken film markerar ett kors en mordplats? Eller avlägg pant.
- Du också, Matthew. - Jag?
Vad har jag gjort?
Säg filmen eller avge pant!
- Tiden är ute! - Jag fick ju inte en chans ens!
- Och filmen? - "Scarface". Howard Hawks. 1932.
- Och panten? - Tja...
Jag är ingen sadist, som du vet.
Jag vill att alla ska vara lyckliga. Ingen känna sig utanför.
Så jag vill att du...
...och Matthew älskar med varandra inför mig.
Men inte här. Inte i nån annans jävla spermabädd.
- Ta det inte personligt, Matthew. - Så var då?
I gästrummet. Framför Delacroix-tavlan.
En reproduktion kan inspirera till en annan.
- Jag gör det inte. - Inte?
- Du skulle aldrig gjort det. - Matthew är inte min typ.
Jag måste gå till badrummet.
Det här är löjligt. Kom ut nu!
OK då...
Nej, nu är det för sent.
Du, du gör mig illa. Jag är emot allt våld.
- Jag tänker inte göra motstånd. - Håll käften då!
Vet du, Matthew, du är inte särskilt galant.
Är det så motbjudande att älska med mig?
Jag har sett er båda. Jag såg er i sängen tillsammans.
- Vår gäst har spionerat på oss. - Det är inte särskilt finkänsligt.
Särskilt med tanke på vår gästfrihet.
Jag gör inte motstånd!
Nej, vad gulligt av dig, Matthew, att ha min bild närmast hjärtat...
Nej men, vakna nu!
Vakna upp!
- Isabelle? - Nej, det är Theo.
Var är Isabelle?
Du måste hjälpa mig.
Förlåt.
- Det var det bästa hittills! - Vad med igår då?
- I pappas arbetsrum. - Tyckte du det var bättre?
- Vad är det? - Stanna kvar i mig.
Matthew...
Min kärlek!
Min första kärlek.
Min stora kärlek.
Min store älskare.
Min Valentino.
Min vackre Valentino...
Jag trodde du hade haft många älskare.
Du verkade så cool, när jag såg dig och Theo på cinemateket.
Så sofistikerad. Som en filmstjärna.
Jag var det. Jag spelade, Matthew.
Hur har du?
Hur har du och Theo... kommit ihop som ni nu är?
Theo och jag?
Det var kärlek vid första ögonkastet.
- Men han har inte varit inne i dig? - Han finns alltid inne i mig.
Vad skulle ni göra?
- Om era föräldrar kom på er? - Det får aldrig ske.
Det förstår jag, men...
Men om det skulle ske?
Det får aldrig nånsin ske.
Det förstår jag. Men om det nu hände?
Vad skulle du?
Vad skulle du göra?
Ta livet av mig.
- Vart ska du? - Till köket. Måste käka nånting.
Lycka till!
Theo...
Vill du ha lite honung? Den är god. Verkligen. Ta lite!
- Lite grann bara... - Nej tack.
Vill bara säga att jag är tacksam.
Tacksam?
Minns du vad du sa till mig på kaféet om dig och Isabelle? Det var sant.
För mig är ni båda som två halvor av samma person.
Det känns som om jag är en del av dig nu också. Av er båda.
Ska vi kanske reda ut saker och ting?
Du är en trevlig kille och jag gillar dig, men...
...det skulle aldrig bli vi tre.
Jag sa nånting annat också, om du minns.
Att Isa och jag är siamesiska tvillingar.
Det var inget skämt.
Vad är det här?
Det här, käre bror, är en ostfondue och en broccoli- och plommonkompott.
- Och det här? - Ratatouille.
- Ska jag käka skiten? - Du ville jag skulle laga den.
- Då svälter jag hellre. - Visst. Finns inget annat att äta.
Matthew, får jag servera dig?
Fondue eller ratatouille?
Vad är vad?
Det här är fondue och det ratatouille.
Nej, det här är fondue och det här ratatouille.
- Ratatouille då. - Ratatouille.
Det räcker.
Tänk dig att du är i något främmande, exotiskt land-
- och att det här är det landets nationalrätt.
Det verkar som om han skulle äta spyor.
Det är äckligt, va?
- Ledsen. Jag vet att du försökt. - Kul att nån uppskattar mina försök.
Finns det inget käk i huset?
- Ingenting som du vill äta. - Och alla checkar är inlösta?
- Så vad gör vi nu? - Jag ringer pappa.
Telefonen är död.
- Vad är det här? - Vår lunch.
Isabelle, en filet mignon?
Matthew, vill du ha lite oxfilé?
Sluta! Det är äckligt!
Nej, men titta! Vad sägs om en banan?
En banan åt oss tre?
- Jag är jättehungrig. - Låt mig få se.
- Hurså? - Ge den till mig bara.
- Vad gör du? - Kolla bara.
Matthew, du är överraskningarnas man.
Hej, Theo!
- Läget? - Bara bra.
- Varför kom du inte igår? - Kunde inte. Ledsen.
Vi ser dig knappt längre.
- Vi kan inte lita på dig. - Lägg av, Patrick!
- Du ställer inte upp på oss mer. - Det är komplicerat just nu.
Hurså?
Det bara är så! Sluta att tracka mig! Jag kan inte förklara. Jag måste gå.
Ditt rövhål!
Theo, vänta på mig!
- En liten souvenir från Nepal. - Tack. Vad fin.
- Ring mig! - Visst. Gärna.
Vi ses.
Vi lämnade knappt lägenheten längre, struntade i om det var dag eller natt.
Det kändes som om vi var vinddrivna med världen på avstånd.
- För stark för dig? - Nej, bra.
Bra? En till?
- Clapton är Gud, Matthew. - Jag tror inte på Gud.
Men gjorde jag det skulle han vara en svart vänsterhänt gitarrist.
Det här är inte Chaplin och Keaton. Det här är Clapton och Hendrix.
Clapton återuppfann elgitarren. Jimi Hendrix är annorlunda...
Clapton pluggar in en elgitarr och spelar som om den var akustisk.
Hendrix pluggar in elgitarren och spelar med tänderna!
Det är soldater som kämpar i Vietnam just nu. Och vem lyssnar de på?
Clapton? Nej, de lyssnar på Hendrix. Han som säger sanningen.
- Allt är åt helvete! - Du snackar om soldater i Vietnam?
- OK, och vad gör de i Vietnam? - De krigar.
Vad gör de?
- De kämpar. - De mördar bönder, Matthew!
- De dör också! - De har ihjäl barn, bränner ner åkrar.
De vill vara där. De vill dö och de vill ha ihjäl folk.
- Borde inte du vara i Vietnam? - Jag tror inte på våld.
- Jag menar, var står du, Matthew? - Jag har tur. Läser på universitet.
Jag har vänner som inte pluggar. Och de är offerlammen.
- Jag har världens tur. - De där borta vill ha krig.
Tror du man kan säga till regeringen: "Jag är emot våld, vill inte ha krig."
Kanske i Frankrike. I USA måste man ut i strid, eller hamna i fängelse.
Jag föredrar att hamna i fängelse framför att döda andra.
Du fattar inte...
Jag läste i Cahiers du Cinéma-
- att en filmskapare är som en fluktare, en voyeur.
Det är som om filmkameran är ett nyckelhål till föräldrarnas sovrum.
Man spionerar på dem och blir illa till mods och känner sig skyldig.
Men man kan inte titta bort.
Filmer blir som brottsakter och regissörer blir brottslingar.
- Det hela borde vara olagligt. - Där rök min chans att bli filmare.
Mina föräldrar har alltid sovrumsdörren öppen.
Man måste regissera teater, inte film.
Kanske det.
Mina föräldrar har knullat en gång.
Det är därför vi är tvillingar. De ville inte göra om det.
Oroa dig inte, Matthew. Det är goda nyheter.
Det händer bara en gång i månaden.
- Jag älskar dig, Isabelle. - Jag älskar dig också.
- Men jag älskar dig verkligen. - Och jag älskar dig verkligen.
- Vi båda. - Eller hur, Theo? - Javisst.
- Det var inte det jag ville säga. - Vad ville du att vi skulle säga?
- Att ni älskade mig. - Det har vi just sagt.
Nej, ni sa att ni älskade mig också. Jag vill att ni säger att ni älskar mig.
- Vi älskar dig, vi älskar dig... - Det känns inte rätt heller.
Ni måste säga det först.
- Men du sa det ju först. - Och varför ska jag alltid vara först?
Stackars Matthew!
- Vi älskar dig mycket. - Jag vill bara bli älskad.
När någon vill ha kärlek, finns bara bevis på kärlek.
Är du redo att ge oss bevis på din kärlek?
Vill du ha bevis av mig?
Kliv ur badkaret.
Raktvål... och den lilla rakhyveln.
Vad tänker ni göra? Ni kan inte mena allvar.
- Visst. - Det är inget farligt.
- Det här har vi gjort förut. - Håret växer ut igen.
Ni är helgalna båda två! Skulle det här vara bevis på kärlek?
Göra mig till åtlöje? "En av oss." Det är ju bara en lek.
- Bara en lek. - En lek, Isabelle?
En lek? Tänk efter! Är det här nånting ni gör med varann?
Raka av mig könshåret? Göra mig till en gosse?
En liten sexårig Theo som du kan leka lekar med? Och ta på pillesnoppen?
- Lugna dig! - Visa din då!
Lugna ner dig!
Tänk lite bara, Theo! Ni sover i samma säng. Varje natt.
Ni badar tillsammans, pissar på toa tillsammans, leker era små lekar.
Jag önskar att ni kunde se er själva.
- Varför är du så grym? - För att jag älskar dig.
- Underligt sätt att visa det. - Jag älskar er verkligen. Båda två.
Och jag beundrar er.
Jag ser och lyssnar på er och tänker att ni aldrig kommer att bli vuxna.
Ni blir aldrig vuxna såhär.
Inte så länge som ni håller fast vid varandra som ni gör.
- Isabelle, har du nånsin haft en träff? - En träff?
Ja, en träff. Har du nånsin varit ute med en kille?
- Jag har varit ute med Theo. - Theo räknas inte.
Har du nånsin varit ute med nån i skolan som du gillat?
Jag har aldrig varit på nån skoldans. Vi har inte skoldanser i Frankrike.
Men man går ut med varann. Har du nånsin varit ute med en kille?
Varför frågar du sådär? Det vet du att jag inte har.
Skulle du vilja det?
- Är det en inbjudan. - Det är det.
Skulle du vilja gå ut med mig? Bara du och jag?
Titta inte på Theo! Du behöver inte hans medgivande.
Nej, vi kan inte sitta här framme. Vi måste sitta längst bak.
Platserna här framme är inte för såna som oss. - Oj då, förlåt!
På en träff sitter man alltid längst bak.
Mina damer och herrar.
Filmen ni nu ska se är en historia om musik.
Min roll är Tom Miller, en agent.
En andra klassens teateragent som en gång i tiden... ja, ni får se...
Den här filmen har spelats in i storslagen Cinemascope, och...
Ursäkta mig!
Ursäkta att jag inte kan stanna men jag har ett tåg att passa.
- Lycka till, George! - Du kan väl inte med att jag sjunger.
Det är inte det.
När jag tittade på TV mindes jag slaget om cinemateket.
Men nu var inte demonstranterna några filmnördar.
De var inte heller bara studenter. Svårt att förstå vad som hände.
Men affärer stängde, fabriksarbetare gick i strejk.
Det hela började spridas över hela Paris.
Vi är redo att lyssna på alla era rättmätiga krav.
Theo och jag tittar aldrig på TV. Vi är purister. Renast av de rena.
- Vi går. - Visst, men...
Jösses!
- Vad är det? - Inte mina.
- Nej. I ditt rum. - Nej.
Jag vet inte hur länge jag varit här men jag har aldrig sett ditt rum.
- För du har väl ett eget rum? - Självklart.
- Inte är jag jämt i Theos svinstia. - Varför har vi aldrig varit där då?
Nej! Ingen älskar i min säng.
Men det är ju ditt rum, en del av dig. Jag vill se det.
- Bara ikväll. - Nej, nej och nej!
Jag upptäckte en sida av Isabelle jag inte kände till.
En sida som hon ville hålla hemlig för mig.
Jag kom att tänka på mina systrars sovrum i San Diego.
På vårt hus och på grannhusen, alla exakt likadana med gröna gräsmattor-
- och herrgårdsvagnar parkerade utanför garagedörren.
Vilken skulptur?
Jag har alltid velat älska med Venus de Milo.
Jag kan inte hindra dig. Jag har inga armar.
Jag kan inte hindra dig.
Vad är det?
Säg, vad är det?
Lyssna inte på den.
Lyssna inte. Gråt inte, gråt inte.
Snälla du, lämna mig ifred!
Gå din väg!
Theo, öppna!
Du bara skadar dig själv!
- Vem är du? - Vad snackar du om?
Vad gör du i mitt rum? Ut härifrån!
"Revolutionen är ingen galamiddag."
"Den uppstår inte som ett litterärt eller konstnärligt verk."
"Den kan inte genomföras med samma elegans och finess" -
- "eller med samma mildhet, artighet, behärskning och generositet."
"Revolutionen är ett uppror, en våldshandling" -
- "där en samhällsklass gör front emot en annan."
Château Lafite, 1955.
Château Chasse Spleen, 1959.
Grand vin, 1937. Har den äran, pappa!
Ett glas till?
Hör på, Matthew... Du är ju världens filmnörd.
Varför då inte tänka sig Mao som en stor filmregissör-
- som gör en film med miljoner medverkande?
Alla Röda Arméns miljoner som marscherar mot framtiden-
- med Maos lilla röda i handen.
Böcker... inte gevär.
Kultur... inte våld.
Kan du inte se vilket mäktigt filmepos det skulle bli?
Kanske det. Det är lätt att säga "Böcker och inte gevär".
Men det är inte sant. Inte "böcker".
- Det är en bok. En enda bok. - Käften! Nu låter du som min farsa.
Nej, hör på mig nu. Röda Armén, som du beundrar-
- de bär på en och samma bok, sjunger en och samma sång-
- och upprepar samma slogan, så i ditt stora filmepos är de alla statister.
Det skrämmer mig. Ger mig stora darren.
Jag är ledsen att säga det, men här finns en motsägelse.
Varför det?
Jo, för om du trodde på dina ord skulle du vara därute just nu.
- Var då? - Ute på gatorna.
- Jag förstår inte. - Visst gör du.
Någonting pågår därute. Någonting som känns oerhört viktigt.
Någonting som kan skapa förändring. Även jag upplever det.
Men du är inte därute. Du sitter här med mig, dricker dyrbart vin-
- snackar film, snackar om maoism. Varför?
- Det räcker! - Nej, säg i stället.
Fråga dig själv varför. För jag tror inte du har den rätta övertygelsen.
Du köper den där lampan. Du sätter upp affischer, men...
- Jag tror inte att du... - Du snackar för mycket.
Theo, hör på mig!
Jag tror att du helst skulle vilja...
...att ordet "tillsammans" skulle betyda inte en miljon... utan bara två.
- Pojkar, pojkar! - Eller tre.
Isa, kom till oss.
Nej tack, min sötnos. Här stinker det som i ett horhus.
Jag har en överraskning åt er... I vardagsrummet.
Jag kastar mig in!
- Vad jättefin! - Kom och kryp in!
Mamma gjorde en sån här när vi var små.
Mer vin?
Tack ska du ha!
Jösses, vilken andedräkt!
- Ledsen... - Du är full.
Ja, jag är full. Och du är vacker.
Och imorgon bitti är jag nykter.
Men du kommer fortfarande att vara vacker.
Sov nu, Matthew!
Är det dags att sova?
Dumbom, du kan ju knappt hålla ögonen öppna.
Natti-natti.
Vakna!
- Vad är det? - Jag vill att du lyssnar på mig.
- Hurså? - Därför att...
- Jag älskar dig. Det vet du väl? - Ja, jag älskar dig också.
Gör du det? Älskar du mig också? Vad lustigt.
Lyssnar du?
Det är för evigt, eller hur?
- Vad är för evigt? - Vi båda.
- Eller hur? - Visst.
- Varför sa Matthew så där? - Vad har Matthew sagt?
Att vi är monster. Omänskliga.
Jag vill bara att du säger att det är för evigt. Det är för evigt.
- Du fattar ingenting. - Vi pratar om det här imorgon. OK?
Jag lovar.
Utmärkt. Vi måste gå nu, raring.
- Redan? - Ja, eller vill du äta middag med dem?
Vi får smyga oss ut.
Isa! Vad är det som händer?
Gatan gjorde inträde i rummet. Gatan kom in i rummet.
- Vad är det som luktar? - Tårgas.
Ut på gatorna! Ut på gatorna!
Stick! - Stick!
Ut på gatorna! Ut på gatorna!
Det här är bara början! Kampen går vidare!
Jag tänder den och kastar den åt höger.
- Theo, det där är fel! - Nej, det är fantastiskt!
- Det är rena våldet! - Nej, fantastiskt! Häng med!
- Det är ren fascism i en flaska. - Jag är ingen fascist. Snutarna är.
- Ja, och de slår folk, skadar folk. - Käften! Du fattar inte. Låt mig vara!
Lyssna på mig. Detta är vad de gör. Inte vad vi gör.
Vi använder skallen. Hjärtat! Såhär gör vi!
Lägg av!
Isabelle? Isabelle?
- Död åt snutarna! - Fascister!