Herre Jesus Kristus, lovet være ditt navn.
"1633. Pax Christi. Herren være lovet.
Men det er ikke mye fred for oss i dette landet nå.
Jeg kjente ikke Japan da det var et lysets land.
Men jeg har aldri opplevd landet så mørkt som nå.
Våre fremskritt har ført til nye forfølgelser,-
-ny undertrykkelse, nye lidelser.
De brukte øser med små hull i, så dråpene sildret sakte ut-
-og smerten ble forlenget.
Hver minste vannsprut var som glødende kull.
Guvernøren i Nagasaki tok fire munker-
-og en fra vår egen menighet til Unzen.
Det er varme kilder der. Japanerne kaller dem-
-"helveter", delvis som en hån, tror jeg.
Og delvis fordi det er sanhet i det.
Prestene våre fikk beskjed om å fornekte Gud og hans budskap.
Ikke bare nektet de å bli frafalne, de ba også om å bli pint.
De ville vise hvor sterke de var i troen, at Gud var med dem.
Noen av dem ble på fjellet i 33 dager.
Deres mot gir håp til oss prester som er her i hemmelighet.
Vi skal ikke svikte våre kristne-
-som lever i frykt.
Vi vokser oss bare sterkere i Guds kjærlighet."
Ferreira er tapt for oss.
Dette var hans siste brev.
Tapt?
Brevet kom da du reiste fra Portugal. Det brukte flere år på å nå fram.
Det ble skjult, smuglet, løskjøpt og til slutt gitt meg i hende-
-av en hollandsk handelsreisende som også brakte annet nytt.
At han er i live?
At han er en frafallen.
At han fornektet Gud offentlig og frasa seg sin tro-
-og nå lever som en japaner.
Det er ikke mulig.
Pater Ferreira våget livet for å spre vår tro i Japan.
Vi er her i dag på grunn av ham.
Han var... Han er den sterkeste av oss.
Han skrev dette under den verste forfølgelsen av dem alle.
Nå er tilstandene enda verre.
Tusener er døde.
På grunn av det vi brakte dem. Og tusener har forlatt sin tro.
Den handelsreisende brakte nytt, men dette er vel ikke bevist?
Det kan være rykter satt ut for ytterligere å skade vår tro.
Slik forfølgelsene har vært i det landet...
Det må være mange der som trenger oss.
Ingen andre har hørt fra ham, så hollenderen...
-Det er bare rykter, pater. -Jeg må anta at det er sant.
Hvis det er sant,-
-hva vil det da bety-
-for jesuittene?
For hele det katolske Europa?
Dette er viktigere enn noen gang før: Vi må dra og finne pater Ferreira.
Det kan jeg ikke tillate.
Hvordan kan vi gi opp vårt oppdrag?
Oppdraget deres var å finne ut mer om Ferreira. Det har dere gjort.
Det som står i brevet er fryktelig, men det sier ikke noe-
-om Ferreira. Ingen vet hva som har skjedd ham.
Det eneste vi vet om hans skjebne, er dette: sladder og rykter.
Pater Valignano-
-oppdraget vårt står ennå ved lag.
Vet dere hvor mange kristne myndighetene henrettet i Shimabara?
Tusener. Titusener. De fleste av dem ble halshugd.
Nei, det er altfor farlig for dere.
Vi kan ikke svikte mannen som oppdro oss i vår tro.
-Han formet verden for oss. -Stemmer ryktet, er Ferreira fortapt.
Ja. Vi har ikke annet valg enn å redde hans sjel.
-Dere vil det av hele deres hjerte? -Det vil vi.
Inderlig.
Da må jeg tro at det er Guds vilje.
Han kaller dere til en stor prøvelse.
Straks dere setter deres fot i landet, er dere i den største fare.
Dere blir de to siste prestene som reiser dit.
En tomannshær.
"25. mai 1640. Pax Christi. Guds fred og Gud være lovet.
Pater Valignano, jeg vet ikke om det jeg skriver vil nå fram til deg.
Jeg vil takke for oppdraget og vise at vi er verdig din tro på oss."
Forsiktig!
Strålende ny
Din Mr. Chun skaffet oss en kinabåt som vil smugle oss inn i Japan.
Han vet om en japaner i Macao som blir veiviser for oss i Japan.
Kom. Denne veien!
Endelig møter vi vår første japaner.
Han er ikke all verden, men den eneste som er igjen her.
Våkn opp! Kom igjen, opp med deg!
Han ble funnet rekende til havs. Portugiserne kom med ham.
Han er strandet her og vil gjerne hjem.
Er du virkelig japaner?
Svar dem, din tosk! De er prester!
Kichijiro!
De vil bringe deg hjem.
Hvor har du hjemmet ditt?
Nagasaki.
-Hva er yrket ditt? -Han gjør som dere sier.
Fisker.
Kan du språket vårt?
-Litt. -Litt, ja.
Du må ha lært det av jesuittprestene. Så du er kristen.
Nei! Ikke kristen.
God kjentmann for dere. Han er kristen også.
Jeg er ikke Kirishitan! Kirishitan dør!
De dør i Nagasaki.
Hør på meg. Vi har penger.
Hjelp oss, så får vi deg hjem. Vil du ikke hjem til Japan?
Jeg vil... Jeg vil hjem!
Ikke for penger! Japan er fedrelandet mitt.
Jeg ber dere: Ikke la meg være igjen her.
Vær så snill!
Bring meg hjem.
Han blir god kjentmann.
Lov at dere bringer meg hjem.
Lov meg det.
Kjentmannen vår kan ikke være kristen.
Han sier han ikke er det, men kan vi tro noe han sier?
Jeg tror ikke han er japaner engang.
"Han sa til dem: Gå ut i hele verden-
-og forkynn evangeliet for alle mennesker!"
Også til en slik som denne. Det er Herrens bud.
Nå som jeg skal gjøre Herrens virke, ser jeg hans ansikt for meg.
Han ser på meg slik han må ha gjort da han befalte Peter:
"Fø mine lam! Vær hyrde for mine sauer!"
Det bergtar meg. Jeg føler så sterkt for det.
Garupe og jeg hadde ikke annet med oss til Japan enn våre hjerter.
Gjennom storm og stille på reisen tenkte jeg på de 20 årene-
-som hadde gått siden forfølgelsene hadde begynt.
Japans svarte jord er fylt av så mange kristnes jammer.
Prestenes røde blod har flommet.
Kirkeveggene har falt.
Japan!
Vi har lagt våre liv i den mannens hender.
Jesus våget mye mer.
Skynd dere!
Kom!
-Kiri... -Kichijiro, hvor skal du?
Kichijiro!
Han angir oss.
Kichijiro!
"Gjør det snart, det du vil gjøre."
Padre?
Skynd dere. Vi har liten tid. Liten tid, så...
Kom!
-Hva er dette for sted? -Landsbyen Tomogi.
-Japan? -Fort, så gentios ikke ser dere.
-Gentios? -Kom fort!
Kom!
Beklager, padre.
For farlig. Det er flere henrettelser enn noen gang nå.
Hvis de vet vi er Kirishitan, blir vi drept.
Herren hører dere.
Ja. Han sendte dere til oss.
Kom inn.
Takk.
Vi har litt mat, om dere vil ha.
Dere er trygge her til i morgen tidlig.
Sitt ned!
Beklager.
Hvordan kan dere leve sånn?
Hvordan kan dere leve som kristne-
-i så stor fare?
Forstår dere?
Vi ber i skjul. Men vi har vår Jisima.
Jisima. Ja.
Hvem er Jisima?
Leder du landsbyen-
-i bønn og lovprisning?
Eneste sakramentet han kan utføre, er dåp.
Vi har gudstjeneste med Jisima. Vi gjemmer Kirishitan-bildene.
Men Gud ser oss likevel, ikke sant?
Selv om vi ikke har prest. Ikke før nå.
Spis!
-Spis. -Takk.
Alle Kirishitan her er med i vår hemmelige menighet.
Troen dere har,-
-er så sterk. Dere er så fulle av mot.
Er det kun her troen er så sterk, eller i andre landsbyer også?
Vi vet ikke noe om andre landsbyer. Vi drar aldri dit.
Dere drar ikke dit?
Andre landsbyer er for farlige. En vet ikke hvem en kan stole på.
Alle frykter inkvisitoren Inoue-sama.
De som melder fra om en Kirishitan, får 100 sølvmynter.
200 for en kristen bror.
Og for en prest-300.
300?
Dere må dra til de andre landsbyene og si at prestene er her igjen.
Si at vi er her i Japan igjen. Det vil være bra.
Det var en padre her-
-som het Ferreira.
Padre Ferreira. Har dere hørt om ham?
-En som oss. -Nei.
Spiser ikke dere?
Dere gir oss føde.
De våger ikke å ta oss med noe sted nær hovedveien.
Det må være en tung byrde å gjemme seg slik.
Kjærligheten deres var overveldende-
-selv om en ikke så det på dem.
Lange år med hemmelighold har gjort ansiktene deres til masker.
Hvorfor må de lide sånn?
Hvorfor ga Gud dem en sånn byrde å bære?
Det er tryggest her.
Denne hytten er til å lage trekull i.
Når dere hører denne lyden...
Da er det oss. Hører dere noe annet...
Gjem dere!
Om dagen holdt vi hyttedøren stengt.
Vi lagde ikke den minste lyd, så ingen skulle høre oss.
Kun i mørke våget vi oss ned til landsbyen, til menigheten der.
Konhisan.
Endelig hadde de prester som kunne tilgi deres synder.
Konhisan.
Velsigne meg, padre, for jeg har syndet.
Skriftemål.
Én gang til?
Helt forfra?
Én gang til?
Vi tok imot skriftemål hele natten.
Selv om vi ikke alltid var sikre på hva de skriftet om.
Nå brakte kristendommen kjærlighet.
De ble vist verdighet, ble behandlet som mennesker, ikke dyr.
De ble gitt et håp om at lidelsen ikke skulle være forgjeves,-
-men ende med frelse.
Vi holder messe midt på natten.
Slik de gjorde i katakombene. I det stille.
Vi er nå alle hos Gud, i paraiso?
Paraiso? Paradis?
-Ja, paradis. -Nå?
Nei.
Men Gud er der nå.
Og for evig.
Han gjør plass til oss alle. I dette øyeblikk.
Beklager utålmodigheten min, Sebastiao.
Jeg skammer meg over at jeg blir oppgitt.
Barnet er i Guds trygge hender nå. Det er det viktigste.
Og du er en dårlig jesuitt.
Jeg er lei av å være innestengt her dagen lang!
Spis.
Vi vet ikke om pater Ferreira lever. Folk her har ikke hørt om ham.
Disse menneskene er så redde. Er frykt alt de har?
-Og lus?! -De har oss. Vi gir dem trøst.
-Hvor mye lenger kan vi gjøre det? -Vi ville ha dette oppdraget.
Vi ba om å få det, og Gud hørte oss. Og han hører oss nå!
Så la ham lede oss til Ferreira, så vi kan få vite sannheten.
Kunne han bli svekket, gi etter for inkvisitoren, knele som en hund?
Det er fremdeles bare rykter.
Om så denne Inoue er djevelen selv, ville Ferreira stå imot ham.
-Vi må til Nagasaki og finne ham. -Det er for farlig!
Både for oss og for de som gir oss husly.
-Vi sender Kichijiro for å undersøke. -Er du gal?!
Hvor er han? Han er aldri her.
Han er alltid full, ikke til å stole på.
Vi må finne pater Ferreira!
La oss gå ut. Vi tar sjansen, bare en liten stund.
Se.
Et tegn fra Gud.
Ikke rør deg.
Noen holder øye med oss.
Nå!
Padre.
Det er ikke signalet.
Padre.
Ikke vær redde. Det er trygt.
Vi skal ikke gjøre dere noe.
Vi er Kirishitan, padre.
Kirishitan.
Vi trenger dere.
Nei!
Nei, Sebastiao!
Padre!
Vi skremte dere. Unnskyld.
Vi vil be dere bli med til landsbyen vår. Til Goto.
Folk savner troen vår der. Våre barn trenger dere.
Vi har ikke messe, ikke skriftemål.
Alt vi kan gjøre, er å be.
Hvordan visste dere at vi var her?
Hvem fortalte dere det? Var det en av de troende?
Det var en Kirishitan i landsbyen vår. Kichijiro.
Kichijiro?
-Vår Kichijiro? -Han sier han kom hit-
-sammen med dere. -Ja, men han er ikke kristen.
Jo, det er han.
Det er sant at han sa imot Gud til inkvisitor Inoue-sama.
Men det er åtte år siden.
Hele familien hans ble drept.
Han sa imot Gud, men han er fremdeles troende.
-De trenger prester i Goto. -Nei, padre.
Mokichi, vi kommer tilbake hit.
Jeg kjenner ingen i Goto.
Så jeg vet ikke om de er til å stole på.
De er kristne, som oss.
Kichijiro ba dem komme hit. Jeg vet ikke hvorfor.
-Hvorfor gjør han slikt? -Kichijiro brakte oss hit.
Det blir bare noen få dager.
Men en av dere må bli her. Vær så snill.
Vi mister dem.
Frykten jeg følte på reisen, svant.
For gleden jeg ble mottatt med var nesten like stor som min egen.
Til og med Kichijiro var et nesten velkomment syn.
Jeg takket Gud for at han førte meg hit.
Den dagen fattet de troende nytt håp.
Og jeg var som født på ny.
Og de kom til meg.
Ikke bare fra Goto. De kristne kom over fjellene fra andre landsbyer.
Jeg kunne føle Guds nærhet.
De har et stritt liv her. De lever som dyr og dør som dyr.
Men Jesus døde ikke for de gode og vakre. Det er enkelt nok.
Det er vanskeligere å dø for de elendige og fordervede.
Men her var jeg en av dem.
Jeg delte deres åndelige hunger.
Nok en bønn ble besvart i Goto.
For der fikk jeg høre om noen som kanskje kjente til pater Ferreira.
-Padre Ferreira. -Padre Ferreira, ja.
Kjenner du ham? Du kjenner ham, du har sett ham?!
Når?
Han lagde et sted for onger.
Onger...?
-Småbarn. -Unger.
Og syke.
I Shinmachi.
Men det var før alle vanskene.
-Hvor er dette? -Ved Nagasaki.
Men det er farlig å dra dit.
Jeg vet ikke...
De higer etter synlige tegn på tro-
-så jeg ga dem det jeg kunne.
Jeg er redd de setter disse usle tegn på tro høyere enn troen selv.
Men kan vi nekte dem det?
Til slutt måtte jeg skille lag med rosenkransen min.
Kichijiro!
I Goto ble jeg helt overveldet.
Jeg døpte over 100 voksne og barn, tok imot utallige skriftemål.
Men jeg følte at Kichijiro var den som trengte det mest.
-Du tok ikke imot rosenkransen. -Jeg fortjente den ikke.
Hvorfor ikke? Fordi du fornektet Gud?
Ja.
Men kun for å overleve.
Hele familien min... Inkvisitor Innoue ville at vi-
-skulle frasi oss vår tro. Tråkke på Jesus, med foten.
Bare én gang-fort.
Men de ville ikke.
Men...
Jeg gjorde det.
Men jeg kunne ikke forlate dem-
-selv om jeg hadde forlatt Gud.
Så jeg så dem dø.
Samme hvor jeg er, ser jeg flammene-
-og kjenner lukten av brent kjøtt.
Da jeg så deg og padre Garupe første gangen-
-fattet jeg håp om-
-at Gud ville ta meg tilbake.
For i drømmene mine-
-brant ikke ilden lenger like sterkt.
Skal jeg ta imot skriftemålet ditt?
Velsigne meg, padre...
...for jeg har syndet.
De seks dagene i Goto og Kichijiros nyvunne tro-
-fikk meg til å føle at livet mitt var verdifullt-
-og at jeg kunne hjelpe folket i dette landet ved verdens ende.
Inkvisitorens menn er i landsbyen.
De tok Ichizo!
Vi er blitt fortalt at det er kristne blant dere,-
-som denne stakkaren.
Vi betaler vår årlige skatt og gjør vår borgerplikt.
Vi tilber Buddha i tempelet.
Jeg vet at dere er bra mennesker.
Vi vil bare vite om dem-
-som vedkjenner seg den forbudte tro-
-og de som skjuler dem.
Vi vil finne ut hvem de er.
Vi betaler godt for opplysninger. Så mye sølv.
Ikke se så redde ut.
Vi gir dem tre dager.
Slipp ham løs.
Dere har tre dager på dere. Vi slipper fri han her.
Hører vi ikke noe innen tre dager-
-pågriper vi ham igjen, sammen med tre til.
De fire fangene bringes til Nagasaki.
Og du blir en av dem.
Vi er ikke redde for å dø. Og vi vil aldri overgi dere.
-Ingen skal dø. -Vi er i fare om dere drar eller blir.
Så bli her! Vi vil aldri overgi dere.
Da kommer de tilbake. De kan utslette landsbyen og drepe dere alle.
Vi har ikke noe valg, Mokichi. Vi vil dra, fjerne faren fra dere.
Vi kan gjemme oss på Kichijiros øy.
På min øy?
Nei! Det er ikke noe annerledes der enn her.
De vil komme til Goto og lete. Det samme vil skje der.
Nei!
De må dra. Prestene må dra.
Det vil redde oss!
Det kan du ikke si! De kom hit for å spre Deusus lære!
Vi kan ikke overgi dem til Inoue-sama etter alt de har gjort for oss.
Vi ville ikke vært i sånn fare om ikke prestene var her!
Stille!
Vi skal beskytte prestene.
Dere blir.
Nå må vi velge to til som skal bli med oss.
Jeg, Mokichi-
-og to gisler til.
Hvem blir med meg og Mokichi-
-som gisler til Deusus ære?
Kichijiro er ikke herfra, så hvorfor ikke han?
Ja.
Vil du dra, for vår skyld?
De vil ikke være så harde mot deg. De er ute etter folket i Tomogi.
Han er ikke herfra. Kanskje det var han som anga oss.
Jeg er ingen angiver! Padre, si det til dem!
Jeg er ingen angiver! Jeg bekjente alle mine synder.
Har du mottatt Herrens velsignelse, så vis det, hyll ham med ditt liv.
-Ja visst! -Hva snakker du om?
-En ekte Kirishitan ville vite det! -Jeg slår inn skallen på deg!
Vær så snill!
Gjør det for oss. Vær så snill.
Padre.
Men padre...
Hva om vi blir tvunget-
-til å tråkke på Jesus-
-på Jesu bilde?
-Be Gud gi deg mot, Mokichi. -Gjør vi ikke som de vil-
-kan det sette alle i landsbyen i fare.
De kan bli satt i fengsel, fjernet for alltid.
Hva skal vi gjøre?
Tråkke!
Det er i orden å tråkke.
Hva sier du?
Du kan ikke!
Mokichi, du kan ikke.
Jeg lagde dette til Jiisama. Det var alt vi hadde.
Til dere kom.
Ta det. Vær så snill.
I Jesu navn.
Troen din gir meg styrke, Mokichi.
Jeg skulle ønske jeg kunne gi like mye tilbake til deg.
Min kjærlighet til Gud er så sterk. Kan det være det samme som tro?
Ja.
Ja, det tror jeg det må være.
Disse menneskene er de mest hengivne av alle Guds skapninger.
Pater Valignano, jeg begynte å bli i tvil.
Gud gir oss prøvelser og alt han gjør er av det gode.
Jeg ba om å bli utsatt for prøvelser, som hans sønn.
Men hvorfor må prøvelsene deres være så forferdelige?
Og når jeg går i meg selv:
Hvorfor synes mine svar til dem å være så svake?
Fume!
Alle gjorde som de ble befalt.
Men det var ikke nok.
Tror du vi lar oss lure så lett?
Vi la nok merke til at du begynte å puste tyngre nå.
Det er ikke sant! For vi er buddhister!
Ja vel.
Da prøver vi på en annen måte.
Spytt på dette-
-og si at deres såkalte Jomfru Maria er en skjøge.
Du er kristen.
Du er også kristen.
Gamle Ichizo ville ikke gjøre det. Mokichi kunne ikke.
Men Kichijiro klarte det de ikke klarte.
Jeg må tro at han led med de andre.
Du også er kristen. Alle sammen er kristne.
Før dem bort!
De fikk sake, sik en romersk soldat tilbød den døende Kristus eddik.
Jeg ba om at de måtte huske Jesu lidelse-
-og fant styrke og trøst i den.
Deus!
Paraiso!
Deus-sama!
Deus-sama, ta imot Jiisamas sjel.
Jiisamas lidelse er til ende.
Ta imot ham, Herre.
Herre!
Til din ære.
Gode Jesus!
Det gikk fire dager før Mokichi døde.
Mot slutten sang han en salme.
Stemmen hans var det eneste som hørtes.
Landsbyboerne som var samlet på stranden, var helt stille.
De var overvåket og kunne ikke gi likene en kristen begravelse.
Mokichis lik var så fullt av sjøvann at det lagde mye røyk før det tok fyr.
Ben ble kastet i havet, så de ikke skulle bli relikvier.
Pater Valignano, du vil si at de ikke døde forgjeves.
At Gud hørte deres bønner før de døde. Men hørte han deres skrik?
Hvordan forklare Herrens taushet til disse som har lidd så mye?
Jeg trenger all min styrke for å skjønne det selv.
Dette er kanskje min siste rapport. Vaktene leter etter oss i fjellene.
Så vi har valgt å skille lag.
De hadde rett. Hadde vi dratt, kunne de vært i live.
Det er ikke sant. Vi kan ikke tvile, det blir vår død.
Gir vi opp? Flykter vi?
-Etter at folk har dødd for oss. -De døde ikke for oss.
Jeg føler meg som en feiging.
-Min kjærlighet er med deg. -Jeg ber om å bli sterk som deg.
Pater Garupe drar til Hirado og forkynner der, jeg drar til Goto.
Francisco, hold deg i live!
Hold deg i live!
Pater, jeg ber om tilgivelse for min svakhet og tvil.
Husk pater Garupe og meg i dine gudstjenester og bønner.
Din underdanige sønn.
Jeg ser for meg din sønn-
-naglet til korset.
Og jeg har eddiksmak i munnen.
Er det Goto?
Vårherre være lovet!
Jeg er en fremmed som brakte ulykke.
Det vil de mene om meg nå.
Jeg drømmer om vår St. Frans.
Hva skjedde med alle de strålende mulighetene han fant her?
Hva har jeg gjort for Kristus?
Hva gjør jeg for Kristus?
Hva vil jeg gjøre for Kristus?
Jeg føler meg så fristet til å gi etter for fortvilelse.
Jeg er redd. Din taushet tynger fryktelig.
Jeg ber, men i villfarelse.
Eller ber jeg kun til løse luften?
Til intet? Fordi du ikke er der?
Jeg ber om din tilgivelse.
Om jeg nå avslutter litt brått, skal du ikke tro at vi er døde.
For hvis Garupe og jeg dør, da dør den japanske menigheten med oss.
Jeg følte noen fulgte etter meg. Er alt bra med deg, padre?
Unnskyld...
Padre...
Hvorfor kom du tilbake, padre? Det er farlig her.
Vi må være forsiktige. Det er utlovet en dusør-
-på 300 sølvpenger for deg.
300... Judas fikk bare 30.
Det er Kirishitan i andre landsbyer ikke langt unna.
Vi kan skjule oss der. Jeg skal passe på deg.
Ta den. Vær så snill.
Du må være sulten.
Mokicki og familien min var så sterke. Jeg er så svak.
Er du? Du kan da ta vare på deg selv.
Tenker ikke bare på meg selv.
Jeg er som deg. Jeg har ingen steder å gjøre av meg.
Hvor kan en svak mann gjøre av seg-
-i en verden som denne?
Ønsker du å skrifte for Mokichi og Ichizo?
"Gjør det snart, det du vil gjøre!"
Din sønns ord til Judas ved den siste nattverd.
Sa han det i sinne, eller ble det sagt i kjærlighet?
-Du virker sliten, padre. -Nei, alt er bra med meg.
Fisken du ga meg, var så salt. Jeg er tørst.
-Hva? -Jeg er tørst!
Herren Jesus sa det. Jeg skal hente vann.
Jeg mistet vannet, padre. Jeg trodde noe var galt.
Men det er en bekk rett her borte.
Du kan drikke så mye du vil.
Her.
Padre, tilgi meg.
Padre!
Jeg ber Gud om tilgivelse.
Vil han tilgi selv meg?
Gud være lovet.
-Hva heter du? -Monica.
Som St. Augustins mor.
Jeg er døpt det. Dette er Juan.
Han ville ha samme navn som vår prest Juan-
-som døde ved Unzen.
Mange flere vil slå følge med ham.
Du forstår.
Hvorfor ser du på meg på den måten?
Hvorfor er du så rolig?
Det er rett før vi alle skal dø!
Sånn!
Unnskyld.
Unnskyld. Takk for maten.
Men padre... Presten vår, padre Juan-
-sa at hvis vi dør, kommer vi til paraiso.
Til paradis. Ja, det er riktig.
Er det ikke bra å dø da? Paraiso er bedre enn her. Ingen sulter-
-ingen er syke, der er ingen skatt, ikke hardt arbeid.
Ja visst...
Padre Juan hadde rett.
Det er ikke hardt arbeid i paraiso.
En må ikke arbeide i det hele tatt. Og en må ikke betale skatt der.
Der er ingen lidelse. Vi blir forenet med Gud.
Det blir slutt på all lidelse.
Skulle ønske dere ville slutte å være til sånt bry for meg.
I vår alder-
-burde man slippe å reise så langt i denne heten.
Og støvet...
Det er spesielt ille i år.
Og så dette... Alt sammen er så unødvendig.
Kan dere ikke prøve-
-å se det litt fra vår side.
Vi hater dere ikke.
Dette har dere påført dere selv.
Og dere kan selv frigjøre dere fra det.
Ingen grunn til å fortvile. Dere skal få tid til å tenke på det.
Så kan dere gi meg et fornuftig svar. Før dem bort!
Ikke du. Du blir her.
Du forsto hva jeg sa til dem?
Du kan japansk godt nok?
Jeg så blikket ditt.
Og hva tror du at du så der?
De er dumme.
Bønder!
Herre, spar dem for lidelse og ta dem trygt i din forvaring.
De kan snakke innbyrdes i evigheter uten å komme fram til noe.
Men du forstår, ikke sant?
Bare si hva du mener.
Det avhenger av deg om de skal bli satt fri.
Det trengs bare ett ord fra deg. Vis dem!
Benekt din tro.
Og om jeg nekter? Dreper du meg da?
"Martyrenes blod er Kirkens såkorn."
Som prestene dere slaktet ned i Omura og Nagasaki.
Vi har tatt lærdom av feilen ved å drepe prester.
Å drepe bønder gjør det enda verre.
Hvis de kan dø for sin gud, vil de tro det gjør dem sterkere.
Om du føler du må straffe noen, så straff kun meg.
Så uvitende du er. Slik snakker ikke en god prest!
Er du et sant menneske, en god prest-
-burde du synes synd på disse Kirishitan, ikke sant?
Ikke sant?
De må lide for at du er ærekjær.
Padre. Lovet være Herren, vår Gud.
Gud være lovet.
Det portugisiske språk var en gave fra deres pater Cabral.
Jeg ble bedt om å tolke på din vegne.
Vegne?
Man var redd man kunne miste viktige nyanser i vitnemålet ditt-
-om du kun snakket japansk.
-Vitnemål? -Det skal være rettferdig.
Vi kan språket ditt bedre enn du kan vårt.
Pater Cabral kom aldri stort lenger enn til arigataya.
Han underviste mens han var her. Lære selv ville han ikke.
Han foraktet språket vårt, maten-
-skikkene våre. -Jeg er ikke som Cabral.
Ikke det?
Vi har vår egen religion, padre. Synd du ikke har merket det.
-Vi tenker bare på en annen måte. -Ja.
Du tror at buddhaene våre bare er mennesker.
Selv en Buddha dør. Som alle mennesker.
-Han er ikke Skaperen. -Du er uvitende!
Kun en kristen ville anse buddhaer som bare mennesker.
Buddha er et vesen mennesker kan bli. Noe som er større enn en selv.
Om man overvinner sine illusjoner. Men du kaller de illusjonene din tro.
Et menneske som følger Guds bud kan leve et fredelig og godt liv.
Jeg forstår.
Padre, det er veldig enkelt. Korobu.
Har du hørt det ordet?
Korobu.
Det betyr å falle. Overgi seg.
Frasi seg sin tro. Bli en frafallen, som dere kaller det.
Gjør det!
Hvis du ikke frasier deg din tro, henges fangene over et dypt hull.
Inntil du blir en frafallen, blør livet ut av dem dråpe for dråpe.
Noen holder ut i dagevis, andre ikke. De dør.
De torturerte prestene Porro og Cassola over hullet. Hørt om dem?
Og så var det en som het Pedro. Og Ferreira.
-Ferreira? -Kjente du ham?
-Jeg har hørt om ham. -Sikkert.
Han er kjent i hele Japan nå.
Presten med japansk navn og japansk hustru.
-Jeg tror deg ikke. -Spør hvem du vil.
Folk i Nagasaki peker på ham og fryder seg.
Han er høyt aktet nå. Det var vel det han kom hit for å oppnå.
En arrogant mann, som dem alle.
Det betyr at han vil gi etter til slutt.
Jeg tenkte at martyrdøden ville bli min frelse.
Gode Gud, ikke la det bli min skam.
Se, så stor han er!
"Herren er min tilflukt, min befrier, min styrke og mitt vern."
Av blodet vår udødelige konge ofret for å frelse hele verden.
Hvorfor følger dere etter meg?
Ikke følg etter meg!
Takk, Herre, for fredelige dager her...
Jesus lærte meg å elske alle.
Men jeg føler ingen kjærlighet for de som torturerer våre venner til døde.
Jeg er sint, kan ikke elske dem.
Selv vaktene er berørt av din hånd, Herre.
Jeg er skyldig.
Jeg undres om denne ubrutte freden-
-betyr at min død nå er nær.
"Jeg skal ikke rokkes."
Ikke rokkes.
Jeg ser din sønns liv så tydelig, nesten som mitt eget.
Og hans ansikt. Og det befrir meg for all frykt.
Det er det ansiktet jeg husker fra barndommen.
Som snakker til meg. Jeg er sikker.
Det lover: "Jeg skal ikke la dere bli igjen.
Jeg skal ikke la dere bli igjen..."
Ta dem på deg. Jittoku.
Du bør føle deg beæret. Det er det våre prester går i.
Padre Rodrigues? Fra Portugal, ikke sant?
Du må unnskylde uttalen min, padre. Jeg snakker ikke språket så bra.
Hans høyhet guvernøren av Chikugo-
-er opptatt av ditt be... behag.
-Behag? -Kanskje ubehag.
Ubehag, ja.
For grunnen til at du er her. Hvis du ikke har det bra-
-så si fra.
Du hadde en lang og farefull reise hit.
Din besluttsomhet gjør oss beveget.
Vi vet at du også har lidd mye. Vi vil ikke bidra mer til lidelsene.
Tanken på at vi kanskje gjør det, er smertelig for oss også.
Takk.
Troen du bringer med deg, er kanskje sann i Spania og Portugal.
Men vi har studert den nøye og tenkt mye på den i lang tid.
Og vi har funnet at den ikke har noen nytte og verdi i Japan.
Vi er kommet til at den utgjør en fare.
Det er sannheten vi overbringer.
Sannheten er den samme i alle land, til alle tider.
Derfor kalles det sannhet.
Om en tro ikke var like sann her i Japan som den er i Portugal-
-kunne den ikke kalles sannhet.
Jeg ser at du ikke arbeider med hendene.
Alle vet at et tre som blomstrer i ett jordsmonn,-
-kan visne og dø i et annet.
Det gjelder kristendommens tre også. Bladene visner her.
Skuddene dør.
De dør ikke av jordsmonnet. Det var 300 000 kristne i Japan før jorden...
Ja?
...ble forgiftet.
Dere har ikke noe svar?
Hvorfor skulle dere ha det? Dere får aldri overtalt meg.
Jeg får åpenbart ikke overtalt dere heller.
Vil dere sette troen min på prøve? Så gi meg en utfordring.
Ta meg med til inkvisitoren. Ta meg med til Inoue-sama.
Hvorfor ler de? Jeg sa ikke noe morsomt.
Fordi...
Fordi-
-jeg er guvernøren i Chikugo.
Jeg er inkvisitoren.
Jeg er Inoue.
Hvor lenge må de arbeide i dette regnet?
Til de er ferdige.
Padre!
Du må høre på meg.
De truet meg! Men jeg tok ikke imot pengene deres!
Jeg svek deg ikke for penger.
Forsiktig, padre. Kanskje Inoue-sama betalte ham for å få oss til å tråkke.
Det gjorde han ikke!
Padre, la meg få skrifte.
Padre...
Jeg vet jeg lukter vondt. Jeg lukter av synd.
Jeg vil skrifte igjen, så Herren kan vaske meg ren.
Hvorfor kom du hit?
For å få syndstilgivelse?
-Vet du hva syndstilgivelse er? -Forstår du hva jeg har sagt?
For mange år siden-
-kunne jeg dødd som god Kirishitan. Da ble de ikke forfulgt.
Hvorfor ble jeg født nå?! Det er så urettferdig!
Jeg er lei for det.
Tror du fremdeles?
Velsigne meg, padre, for jeg har syndet.
Jeg er lei for at jeg er så svak.
Jeg er lei for at dette har skjedd.
Jeg er lei for det jeg gjorde mot deg.
Hjelp meg, padre. Fri meg fra synden.
Jeg skal igjen prøve å være sterk.
Herre, hvordan kunne Jesus elske en slik stakkar?
Det er ondskap overalt her. Jeg merker dens styrke og skjønnhet.
Men ikke i denne mannen. Han er ikke verdig å kalles ond.
Gå i fred.
Jeg føler... Jeg frykter...
Jesus, tilgi meg. Jeg er deg kanskje ikke verdig.
Dette er bare for syns skyld.
Ett skritt er nok. Det trenger ikke være oppriktig.
En svikter ikke sin tro om en trår på det der.
Jeg bryr meg ikke.
Jo før dere gjør det, desto før kommer vi oss vekk fra solsteken.
Dere kan bare så vidt berøre det med foten om dere vil.
Gjør som dere selv vil, så vil dere straks bli satt fri.
Det er bare et bilde.
Trå på det!
Nå!
Neste.
Hva med deg?
Ikke stritt imot.
Nå!
Neste.
Gjør det lett for deg selv.
Så blir du fri.
Nå! Bare trå på det.
Kom igjen.
Neste.
Ta ett skritt fram.
Du vil vel bli fri?
Bli fri.
Trå på det!
Før dem tilbake.
La han der være igjen.
Takk, Herre, for at du hørte min bønn.
Sånn går det med kristne!
Jeg ville vise dere hvilken skjebne dere vil unngå.
Før ham hit!
Bare sett foten din her.
Se hvor lett det er.
Han har jo gjort det før.
Men se hvor enkel bevegelsen er.
Det er lettere enn å bukke. Ikke sant?
Eller løpe.
Gå!
Kom deg vekk!
Ser dere?
Han levde opp til sine forpliktelser.
Det var alt.
Beklager at jeg har forsømt deg i noen dager, padre.
Men jeg måtte dra til Hirado.
Jeg håper du får reise dit en dag.
-Det er sikkert vakkert. -En interessant historie-
-om en daimyo som hersket der:
Han hadde fire konkubiner. Fire.
De var alle vakre.
Men de...
Beklager. Den sømmer seg kanskje ikke for en prest som lever i sølibat.
-Det går bra. Bare fortell. -Konkubinene til denne daimyo-
-var alle sammen sjalu, og kranglet og sloss til alle tider.
Så Hirados daimyo jagde dem ut av sitt palass-
-og fikk fred i livet igjen.
Tror du fortellingen har en moral?
Ja.
-At dette var en meget klok mann. -Bra. Det betyr at du forstår.
Daimyoen er Japan, konkubinene er Spania-
-Portugal, Holland, England.
Alle prøver de å bli den foretrukne, og ødelegger huset i bestrebelsene!
Du sa mannen var klok.
Da forstår du hvorfor vi må forby Kirishitan.
Vår Kirke forfekter monogami.
Én hustru.
Hva om Japan valgte én lovlig hustru blant de fire?
Du mener Portugal.
Nei.
Jeg mener Den hellige kirke.
Bør ikke denne mannen-
-heller glemme utenlandske kvinner og velge en av sine egne?
Det viktigste i ekteskap er ikke nasjonalitet, men kjærlighet.
Kjærlighet og troskap.
Kjærlighet.
Det fins menn som plages-
-av iherdig kjærlighet fra en stygg kvinne.
Ser du sånn på misjonærvirket? Som en stygg kvinne?
Ja.
Hva er ordet for en kvinne som ikke kan få barn?
-Ufruktbar. -En ufruktbar blir ingen ekte hustru.
Om Guds ord ikke når fram her, ligger ikke skylden hos Kirken-
-men hos dem som frarøver de trofaste deres tro,-
-slik en hustru frarøves sin make.
Du mener... meg?
Padre, dere misjonærer vet visst lite om Japan.
Og den ærede inkvisitor vet visst lite om kristendommen.
Enkelte mener-
-religionen deres er en forbannelse. Jeg mener ikke det.
Jeg ser annerledes på den-
-men mener likevel den er farlig.
Tenk over den uønskede kjærligheten-
-fra en stygg kvinne og at en ufruktbar kvinne ikke bør bli hustru.
Padre!
Hjelp meg, padre!
Hjelp meg! Padre!
Hvor bringer dere dem hen?
Hvor bringer dere dem hen?!
Padre...
Du reiser i dag.
Sett deg. Jeg tror det er bedre for deg.
Vennligst.
Padre...
Hvordan føler du deg i dag?
Det må gjøre godt med frisk luft, selv om du er i vårt nyeste fengsel.
Det gamle var en lidelse for prestene, det regnet og blåste inn.
Unnskyld, når kommer Inoue-sama?
Han kommer ikke i dag. Savner du ham?
Han behandler meg bra. Tre måltider daglig, så legemet skal svike hjertet.
-For det er vel det dere venter på? -Slett ikke.
Men vi venter noen i dag som Inoue-sama vil du skal møte.
Han er her hvert øyeblikk.
Han er portugiser, som deg. Dere bør ha mye å snakke om.
Ferreira.
Var det ham du ventet?
Var det ham du ventet?!
-Jeg vil snakke med ham. -Det haster ikke.
Det er tidlig. Masser av tid.
-Vet han at jeg er her? -Det kan jeg ikke svare på.
Jeg har ikke lov å si noe om inkvisitorens anliggender.
Men jeg kan si-
-at han vet du er i live. For vi fortalte ham at du er en frafallen.
-Vet du hva de mattene er til? -Nei.
Se på vakten. Hva tror du han sier til pater Garupe?
Kanskje:
"Er du en sann kristen, frasier du deg din tro, for ikke å la dem dø."
Inkvisitoren lover at hvis Garupe frasier seg sin tro, løslates de fire.
Håper pater Garupe går med på det.
Disse kristne har alt tråkket, og frasagt seg sin tro-
-overfor inkvisitoren.
Om de har gjort som dere ønsker, så sett dem fri!
Vær så snill, sett dem fri!
Vi vil ikke ha dem. Fire bønder?
Det er hundrevis av kristne bønder ute på øyene.
Vi vil presten skal frasi seg sin tro og være et eksempel for dem.
Ta meg!
Frasi deg troen! For deres skyld. Herre, ikke overlat dette til oss!
Ta meg i stedet!
Nei!
Ikke gjør det, Garupe!
Nei, nei!
Nei!
Vær så snill!
Helt forferdelig!
Samme hvor mange ganger man ser det.
Tenk på de lidelsene du har påført disse menneskene-
-på grunn av din selvgode drøm om et kristent Japan.
Din Deus straffer Japan gjennom deg!
Garupe var i alle fall tapper.
Men du er jo viljeløs!
Du fortjener ikke å kalles prest.
Min Gud, hvorfor har du forlatt meg?
Det var din sønn.
Din sønns ord på korset.
Du var taus, selv til ham.
Du var taus. Kald. Taus.
Helt latterlig.
Idiotisk.
Han kommer ikke til å svare.
Han kommer ikke til å svare!
Skal jeg slippe deg inn?
Når tiden er inne.
Padre.
Kom, padre.
Våre prester liker ikke deres prester, men du vil finne mye av verdi her.
Hva er det, padre?
Røkelsen?
Lukten av kjøtt?
Har du spist kjøtt her i Japan? Jeg liker ikke den lukten selv.
Har du gjettet det nå?
Har du gjettet hvem som kommer?
Dette er Inoue-samas befaling-
-og den andres ønske.
Den andre?
Fader vår, du som er i himmelen. La ditt navn holdes hellig.
Tenk på sjelene du kan frelse, padre Ferreira.
Pater...
Pater Ferreira.
Jeg hadde gitt opp.
Det er så lenge siden vi møttes.
Si noe.
Hva kan jeg si til deg ved en sånn anledning?
Om du har medynk med meg, så si noe.
Har du bodd her lenge?
Et års tid, tenker jeg.
-Hva slags sted er dette? -Et tempel.
Der jeg studerer.
Jeg er i et slags fengsel et sted i Nagasaki. Jeg vet ikke-
-nøyaktig hvor. -Jeg vet hvor det er.
Du var læreren min.
-Du var min skriftefar og lærer. -Jeg er stort sett den samme.
Bare gjør en enkel ting.
Si det, padre.
Si at du er enig.
Virker jeg så annerledes?
Den ærede Sawano bruker dagene til å skrive om astronomi.
På Inoue-samas befaling.
Det fins mye kunnskap her.
Men de har mye å lære om medisin og astronomi, og der jeg kan bidra.
Det er givende, endelig å kunne være til nytte i dette landet.
Så du har det godt, pater?
Jeg sa så...
Og den andre boken du skriver?
Den heter Kengiroku og handler om kristendommens feil.
Den tilbakeviser Deus' lære. Forstår du hva tittelen betyr?
Fortell ham det.
Det betyr "Et avslørt, blottlagt bedrageri".
Om du ønsker mer vidløftig lesestoff.
Inkvisitoren lovpriser den, sier den er godt skrevet.
-Det er sannheten. -Dere bruker sannhet som gift!
-Merkelig av en prest å si. -Dette er ondskapsfullt.
Det er verre enn tortur å pine en manns sjel slik.
Du snakker nok om deg selv, ikke om Sawano Chuan.
-Hvem? -Han.
Han er Ferreira bare for deg. Han er Sawano Chuan nå.
En mann som har funnet fred. La ham lede deg på sin vei.
Nådens vei. Da må du bare oppgi den du er nå.
Ingen skal legge seg opp i andre menneskers ånd.
Buddha er en som hjelper andre.
Og dere også. Det har de to religionene felles.
Man trenger ikke vinne noen over til seg når man har så mye å dele.
Fortell.
Jeg har fått beskjed om å få deg til å frafalle din tro.
Dette...
Dette har jeg fra hullet.
Der blir du bundet fast og hengt opp-ned.
De skjærer et lite kutt.
Så kjenner du blodet dryppe dråpe for dråpe-
-så det ikke strømmer deg til hodet, slik at du dør for fort.
Trå på din Jesus.
Du er siste presten her nå.
Inoue-sama vil nok gjerne få slutt på oppholdene i hullet.
Han er en praktisk mann.
-Ikke ondskapsfull. -Jeg har arbeidet-
-i dette landet i 15 år. Jeg kjenner det bedre enn du gjør.
Religionen vår slår ikke rot i dette landet.
-Fordi røttene rives opp. -Nei!
Landet er en sump ikke noe gror i. Plantes noe her, råtner røttene.
Det var en tid da kristendommen her vokste og blomstret.
I din tid, pater.
-I din tid. Før du ble som... -Som hvem da? Dem?
Japanerne tror kun på sitt vrengebilde av evangeliet vårt.
-Så de har aldri vært troende. -Hvordan kan du si det?
Helt fra St. Frans Xaviers tid har her vært hundretusener omvendte!
-Omvendte? -Omvendte, ja!
Xavier kom hit for å fortelle japanerne om Guds sønn.
Men hva skulle han kalle Gud?
"Dainichi," ble han fortalt. Skal jeg vise deg deres Dainichi?
Se!
Der er Guds sol.
Guds enbårne sol.
I Bibelen sto Jesus opp tredje dagen. I Japan-
-står Guds sol opp hver dag.
Japanerne kan ikke forestille seg et vesen hinsides naturens orden.
De forholder seg til det menneskelige, fatter ikke vår oppfatning av Gud.
Du tar feil. De tilber Gud. Vårherre!
-De priser navnet Deus! -Et ord for en gud de ikke kjenner.
-Jeg så menn dø! -Jeg også.
For Deus! I fyr og flamme av tro!
Martyrene dine var i fyr og flamme, men ikke av kristen tro.
Jeg så dem dø. De døde ikke forgjeves.
De gjorde ikke det.
De dør for deg, Rodrigues.
Hvor mange reddet du ved å tråkke på Jesu ansikt? Andre enn deg selv?
Jeg vet ikke. Ikke så mange som du kan hjelpe.
Du prøver å rettferdiggjøre din egen svakhet. Må Gud se i nåde til deg.
Hvilken gud? Vi sier...
Nei, du har jo ikke lært språket ordentlig. De har et ordtak her:
"Fjell og elver kan rokkes ved, men ikke menneskenaturen."
Meget klokt, som mye annet her.
Vi finner igjen det vi egentlig var i Japan.
Kanskje det er det det betyr å finne Gud.
Du er en skam.
Du er en skam, pater. Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke engang kalle deg det lenger.
Fint. Jeg har et japansk navn nå.
Og hustru. Og barn.
Jeg arvet dem fra en mann som ble henrettet.
Hvordan føler du deg?
Han har vist deg nådens vei. Jeg håper du følger den.
Bare heng meg i hullet.
Du skal til inkvisitoren.
Padre, du kom hit for deres skyld, og alle sammen hater deg.
Du må gjerne fornærme meg, det styrker bare motet mitt.
Mot vil du trenge i kveld.
Du er en god mann, padre. Du tåler ikke lidelse.
Verken din egen eller andres.
Inoue-sama sier du skal frafalle din tro i kveld.
Han hadde rett om Ferreira.
Og han har rett om deg.
Gud, hjelp meg. Jesus, hjelp meg.
I Getsemane sa du:
"Min sjel er tynget til døden av sorg."
Jeg ville blø for deg.
Jeg ville dø for deg, om jeg kjente deg.
Er du her hos meg?
Padre! Tilgi meg!
Padre, jeg vil bekjenne!
Tilgi meg, padre!
Slutt! Slutt med det bråket!
Slutt! Hjelp ham, noen!
-Hva trenger du? -Ikke jeg. En mann lider der nede.
Og vakten sover og snorker som en gris!
Tror du den lyden er vakten? Utrolig.
Sawano, fortell ham hva det er.
Det er ikke vakten og det er ikke snorking.
Det er kristne. Fem stykker. Alle henger opp-ned i hullet.
Har du sett ordene på veggen?
"Laudate Eum." "Lovpris ham."
Jeg risset dem inn med en stein da jeg satt i cellen, som deg.
Ikke snakk til meg. Du har ingen rett til å snakke til meg.
Jo. For du er akkurat som meg.
Du ser Jesus i Getsemane og tror din prøvelse er den samme som hans.
De fem i hullet lider, som Jesus. Men de har ikke din stolthet.
De ville aldri sammenlikne seg med Jesus.
Har du rett til å påføre dem pine?
Jeg hørte smerteskrik i samme celle, og gjorde noe med det.
Du bare unnskylder deg! Det er djevelens verk!
Hva ville du gjøre for dem? Be?
Hva ville det føre til? Bare enda mer lidelse.
En lidelse kun du kan stoppe. Ikke Gud!
Gå vekk!
Jeg også ba, Rodrigues. Det hjelper ikke.
Så be, da.
Men be med øynene åpne.
Du kan redde dem.
De roper på hjelp, du påkaller Gud. Han er taus, det trenger ikke du være.
De bør frasi seg troen-bli frafalne! Gud hjelpe meg! Korobu!
De har frasagt seg troen. Mange ganger.
De er her for din skyld. Er ikke du frafallen, kan de ikke reddes.
En prest bør handle slik Jesus ville gjort. Hadde Jesus vært her...
Jesus ville ha handlet, frasagt seg troen for deres skyld.
Nei, Jesus er her. Jeg kan bare ikke høre ham.
Vis Gud at du elsker ham. Frels livene til dem han elsker.
Det fins noe som er viktigere enn Kirkens dom.
Du skal nå utføre tidenes mest smertefulle kjærlighetshandling.
Det er bare for syns skyld.
For syns skyld.
Bare gjør det.
Det er i orden.
Trå på meg.
Jeg skjønner lidelsen din.
Jeg ble født til denne jord for å påta meg menneskers lidelse.
Jeg bar dette korset for din lidelse.
Ditt liv er sammen med meg nå.
Trå!
Den frafalne Paulus!
Det var i året 1641.
På den første av mine reiser til Japan at jeg-
-Dieter Albrecht, kom over denne høyst usedvanlige historien.
-Kristen. -Ikke kristen.
Som lege i et stort hollandsk handelskompani reiste jeg overalt.
Kristen.
Men ingen av de undere jeg har gjengitt her-
-er så mye omtalt som den forbløffende saken...
Ikke kristen.
...om de frafalne prestene.
Kristen.
Ingen europeisk historiker er kommet nærmere-
-dette landets gåte enn meg.
Ikke kristen.
Og jeg fikk vite om livet til de forsvunne prestene.
Inkvisitor Inoue gjennomsøkte hjem på jakt etter gjenstander-
-med skjulte kristne bilder.
Kristen.
De to prestene måtte undersøke gjenstandene-
-og forklare hva de var.
Jeg så dem faktisk gjøre det ved flere anledninger.
Hollendere var de eneste europeere som fikk drive handel i Japan.
Alle skip ble gjennomsøkt, så man ikke smuglet religiøse gjenstander.
Intet som så ut som et kors, et ikon eller en rosenkrans slapp gjennom.
Til tross for kontrollen, ble likevel noen gjenstander smuglet inn.
Kristen.
Det tok japanerne like hardt som om det hadde skjedd blodsutgytelser.
Vi ble lært å elske de som hånet oss.
Jeg føler intet for dem.
Kun Vårherre kan dømme ditt hjerte.
Du sa "Vårherre".
Det tror jeg ikke.
Da Sawano Chuan døde-
-overtok den andre presten hans plikter og utførte dem upåklagelig.
Jeg merket meg at han da hadde lært seg språket godt.
Og han syntes å ha forsonet seg med sin situasjon.
Jeg har gode nyheter. En mann har dødd i Edo.
Okada San'emon.
Du skal overta hans navn.
Han hadde hus, hustru og en sønn.
Du kan ta henne til hustru.
En mann arbeider best når han ikke er alene.
Du skal vite at ute på øyene Ikitsuki og Goto...
Nei...
Det er fremdeles mange bønder som anser seg som Kirishitan.
Liker du det? De kan fortsette å være Kirishitan.
Du kan finne en viss tilfredsstillelse i det-
-fordi røttene er kuttet!
Ingenting vokser i en sump.
Ja... Et slikt land er Japan.
Kirishitanreligionen dere kom med, er blitt fremmedartet, forandret.
Du ble ikke beseiret av meg.
Du ble beseiret av sumpen Japan.
Velkommen.
Okada San'emon-
-bodde i Edo resten av sitt liv.
Ti år senere fikk jeg anledning til å besøke Edo.
Japanerne fortalte villig om Okada San'emon.
Inkvisitor Inoue krevde gjentatte løfter om at han var frafallen.
Folk sa den frafalne presten alltid bekreftet det raskt og iherdig.
Jeg hørte inkvisitoren sendte sine menn etter deg. Ble det bråk?
Nei.
De ville bare forsikre seg om at jeg skrev korobi shomon:
Mitt siste frafallenhetsløfte.
Takk.
Du har ikke noe å takke meg for.
For at du er her med meg.
Padre...
Nei.
Jeg er ikke... Jeg er ikke det lenger.
-Jeg er en frafallen prest. -Men du er siste presten igjen her.
-Du kan ta imot skriftemålet mitt. -Nei, det kan jeg ikke!
Jeg lider ennå for det jeg gjorde.
Jeg forrådte deg. Jeg forrådte familien min.
Jeg forrådte Vårherre.
Vær så snill, hør skriftemålet mitt.
Padre...
Herre, jeg kjempet mot din taushet.
Jeg led ved din side. Jeg var aldri taus.
Jeg vet det.
Men selv om Gud hadde vært taus gjennom hele mitt liv...
...til denne dag...
...så er alt jeg gjør og alt jeg har gjort...
...hans fortjeneste.
Det var i tausheten jeg hørte din stemme.
Inkvisitoren fortsatte med jevne mellomrom å forhøre-
-alle som var antatt kristne.
Okada San'emon var intet unntak.
Inoue aktet ikke å la hans eksempel bli glemt.
Særlig ikke av presten selv.
I året 1667-
-ble det funnet et religiøst bilde inni en amulett-
-som tilhørte en tjener som het Kichijiro.
Tjeneren sa han hadde vunnet amuletten i spill.
At han aldri hadde sett inni den og ikke kunne ha fått den-
-av Okada San'emon, siden han alltid var bevoktet.
Tjeneren Kichijiro ble ført bort.
Etter dette ble Okada San'emon grundig overvåket.
På min siste Japanreise, i 1682, spurte jeg etter ham.
Japanerne fortalte gladelig.
Den siste presten anerkjente aldri de kristnes gud.
Verken i ord eller gjerning.
Han snakket aldri om ham og ba aldri til ham,-
-selv ikke da han døde.
Sin gudstro hadde han for lengst forlatt.
Tre vakter voktet over kisten hans-
-inntil den ble ført bort. Bare for sikkerhets skyld.
Kun hustruen hans fikk en kort stund med liket-
-for å legge et mamori gatana der.
Det skulle holde onde ånder borte.
Ingenting tyder på at hun gråt.
Liket ble behandlet etter buddhistisk skikk.
Og han ble begravd med sitt buddhistiske navn.
Mannen som en gang var Rodrigues-
-endte slik de ønsket-
-og slik jeg første gang så ham:
Tapt for Gud.
Men det er det jo i sannhet-
-bare Gud som kan svare på.
For de japanske kristne og deres pastorer
Norske tekster: P.S. Mannes