Pris vare Herren Jesus Kristus.
1633. Kristi frid. Pris vare Gud.
För oss råder inte mycket frid i det här landet.
Jag var inte bekant med Japan när det var ljusets land-
-men aldrig har det varit så mörkt som det är nu.
Alla våra framgångar har lett till mer förföljelse, mer förtryck-
-och mer lidande.
De använde skopor med hål i så att dropparna skulle komma långsamt-
-för att förlänga smärtan.
Varje liten droppe vatten kändes som glödande kol.
Nagasakis borgmästare förde fyra munkar och en ur vårt samfund till Unzen.
Där finns det varma källor.
Japanerna kallar dem "helveten".
Delvis spefullt, men delvis, måste jag meddela, sanningsenligt.
De befallde våra präster att överge Gud och hans kärleksevangelium.
Inte nog med att de vägrade avfalla-
-de bad om att bli torterade-
-för att kunna visa upp sin starka tro och Guds närvaro inom sig.
Några blev kvar på berget i 33 dagar.
Berättelsen om deras mod-
-skänker hopp till oss präster som i hemlighet finns kvar här.
Vi skall icke överge våra gömda kristna-
-som lever i skräck.
"Vi blir bara starkare av hans kärlek."
Ferreira är oss förlorad.
Det här var hans sista brev.
Varför förlorad?
Brevet kom när ni reste hit från Portugal. Det tog flera år för det att komma hit.
Det gömdes, smugglades, utlöstes och lades till slut i min hand-
-av en holländsk köpman som kom med fler nyheter.
Att han lever?
Att han har avfallit.
Att han avsvor sig Gud inför vittnen och övergav sin tro.
Han lever nu som en japan.
Det är inte möjligt.
Fader Ferreira riskerade sitt liv för att missionera i Japan.
-Vi är här tack vare honom. -Ja, han är den starkaste av oss.
Han skrev de här orden under den mest omfattande förföljelsen dittills.
Nu har det blivit ännu värre. Tusentals har dött på grund av vår mission.
Ytterligare tusentals har gett upp hoppet.
Ni sa att köpmannen kom med nyheter, men det finns inga bevis.
Det kan vara ett försök att svärta ned vår tro.
Med tanke på den massiva förföljelse som pågår i landet...
Med all respekt, fader, många måste behöva oss där.
Vi har ingenting hört från honom, och nyheterna från köpmannen...
-Bara rykten, fader! -Jag sluter mig till att det är sant.
Om det är sant, fader... Vad skulle det då innebära?
För jesuiterna och för hela det katolska Europa?
Vårt kall här är nu mer angeläget än någonsin.
Vi måste hitta fader Ferreira.
Det kan jag inte tillåta.
Hur skulle vi kunna svika vårt uppdrag?
Det var att finna nyheter om Ferreira, och det har ni gjort.
Ursäkta mig, men det här brevet innehåller en fasansfull historia-
-men det står ingenting om Ferreira själv. Vad som hänt honom är okänt.
Det enda vi vet om hans öde är ett ynka baktal.
Med förlov, fader Valignano...
Jag tror att vårt uppdrag står fast.
Vet ni hur många kristna som avrättades av myndigheterna i Shimabara?
Tusentals. Tiotusentals. De flesta halshöggs.
Det är för farligt för er.
Hur ska vi kunna försumma dem som har närt oss i vår tro?
Han formade vår värld.
Även om ryktet skulle stämma så är fader Ferreira fördömd.
Ja, vi har inget annat val än att rädda hans själ.
-Är det här bådas er övertygelse? -Ja, det är det.
Med brinnande nit.
Då måste jag lita på att det är Guds verk.
Han utsätter er för en svår prövning.
Så snart ni sätter er fot i det där landet, försätter ni er i stor fara.
Ni blir de sista prästerna att åka dit.
En tvåmansarmé.
25 maj 1640. Kristi frid. Pris vare Gud.
Fader Valignano, jag skriver detta brev utan att veta om det kommer att nå er.
Jag vill att ni fortsätter att tro på vårt uppdrag och stärks i er tilltro till oss.
Var försiktiga!
Vi fick goda nyheter i dag.
Herr Chun har ordnat en kinesisk båt som ska smuggla oss till Japan.
Han hävdar att han fått Macaos enda japan att bli vår guide där.
Hitåt!
Till slut fick vi träffa vår första japan.
Han ser inte mycket ut för världen-
-men efter snart två månader är han ensam kvar.
Hördu!
Hördu, vakna!
Seså, upp med dig!
Han hittades ute till havs. Portugiserna kom hit med honom.
Han är fast här, men han vill åka hem.
Är han...-Är ni japan?
Svara, din idiot! De är ju präster!
Kichijiro!
De ska hjälpa dig hem!
Var har ni ert hem?
Nagasaki.
-Vad arbetar ni med? -Han gör allt ni säger.
Fiskare.
Behärskar ni vårt språk?
-Lite. -Ja, lite...
Ni har lärt er av jesuitprästerna, så ni måste vara kristen.
Nej!
Inte kirishitan.
En utmärkt guide för er, kristen dessutom.
Jag är inte kirishitan!
Kirishitan dör!
De... De dör i Nagasaki.
Lyssna på mig...
Vi har pengar.
Om ni hjälper oss, kan vi få hem er till Japan.
-Vill ni åka hem till Japan? -Jag vill...
Jag vill åka hem.
Inte för pengar!
Japan är min släkts land!
Jag ber er! Överge mig inte här, fader!
Snälla!
Ta med mig hem.
Han blir en bra guide.
-Lova mig! -Jag tvättar av honom.
Ta med mig hem!
Lova mig det!
Vår guide... Han kan inte vara kristen.
Han säger att han inte är det, men kan man lita på något han säger?
Jag tror knappt ens att han är japan.
Han sade till dem: "Gå ut överallt i världen"-
-"och förkunna evangeliet för hela skapelsen."
Det har Herren befallt oss.
Medan jag förbereder mitt arbete ser jag hans ansikte framför mig.
Han ser ut som han måste ha gjort när han befallde Petrus.
"För mina lamm på bete."
"För mina lamm och mina får på bete."
Det fascinerar mig.
Jag hyser så stark kärlek till det.
Garupe och jag hade ingenting annat än våra hjärtan med oss till Japan.
Under resans stunder av stiltje och storm-
-begrundade jag de 20 år som har gått sen förföljelsen inleddes.
Japans svarta jord fylls av kvidandet av otaliga kristna.
Prästernas röda blod har forsat fram.
Kyrkor har fallit.
Japan!
Vi har lagt våra liv i den mannens händer.
Jesus litade på värre än han.
Skynda er!
Kom.
-Kiri! -Vart ska du, Kichijiro?
Kichijiro!
Han kommer att förråda oss.
Kichijiro!
Ave Maria, gratia plena, Dominus tecum, benedicta tu in mulieribus...
Quod facis, fac citus. Gör genast vad du skall göra.
Fader?
Skynda. Vi har ont om tid.
Kom nu.
-Vad är det här för ett ställe? -Tomogi.
-Japan? -Skynda er nu.
-Så att gentios inte ser er. -Gentios?
Kom nu, skynda på.
Jag är ledsen, fader.
Det är för farligt. Fler avrättas än någonsin förut.
Om de får veta att vi är kirishitan dödar de oss.
Herren hör er.
Ja, han sände er till oss.
Kom in.
Tack.
Vi har lite mat om ni vill ha.
Här är ni trygga till i morgon. Sitt ner!
Sitt!
Förlåt.
Hur kan ni leva så här?
Jag menar, hur kan ni leva som kristna...
...när faran är så stor? Förstår ni?
Vi ber i hemlighet. Men vi har vår jiisama.
-Jii...? -Jiisama.
Vem är jiisama?
Är det ni som leder byn i bön och fromhet?
Det enda sakrament han kan utföra är dopet.
Vi förrättar vår andakt med jiisama. Vi gömmer de kristna bilderna.
Amen.
-Men Herren ser oss ändå, inte sant? -Ja.
Fast vi inte har haft någon präst. Förrän nu.
Ät, snälla ni!
Ät, snälla ni.
Tack.
Alla kirishitan här ingår i vår hemliga kyrka.
Er tro... Er tro är så stark. Ni är så modiga.
Är det bara så här, eller i andra byar också?
Vi vet ingenting om andra byar. Vi besöker dem aldrig.
Inte?
Det är för farligt i andra byar. Man vet inte vem man kan lita på.
Alla lever i skräck för inkvisitorn, Inoue-sama.
Den som anger en kirishitan får hundra silverstycken.
Tvåhundra för en kristen munk-
-och för en präst, trehundra.
-Trehundra? -Ja.
Ni måste gå till de andra byarna. De måste få veta att det finns präster här.
Att vi är här i Japan igen. Det vore bra.
Det var en präst här som hette Ferreira.
Fader Ferreira. Känner ni till honom?
Som vi.
Nej.
Äter inte ni?
Det är ni som ger oss näring.
De vågar inte gå med oss längs vägen.
Det måste vara en tung börda att behöva gömma sig så här.
Kärleken jag kände från de här människorna var överväldigande-
-även om den inte syntes i deras ansikten.
Långa år av hemlighetsmakeri har förvandlat deras ansikten till masker.
Varför ska de behöva lida så?
Varför har Gud valt ut just dem att bära en sådan börda?
Här är ni som tryggast. Det är en kolmila.
När ni hör det här ljudet...
...så är det vi.
Om ni hör något annat...
...så göm er.
På dagarna håller vi dörren till stugan stängd-
-och gör inte ett ljud, så att ingen förbipasserande ska höra oss.
Bara i mörkret vågar vi gå ner till byn och leda de fromma i andakt.
Fader... Konhisan!
Äntligen hade de präster som kunde ta emot deras bikt.
-Konhisan? -Konhisan!
-Välsigna mig, fader, för jag har syndat. -Jaså, bikt!
En gång till, tack.
Va? Från början?
En gång till.
Hela natten tog vi emot deras bikt-
-även om vi inte alltid förstod vad det var de bekände.
Och kristendomen förde kärlek med sig.
Värdigheten i att äntligen bli behandlade som Guds varelser, och inte som djur-
-och löftet att allt deras lidande inte var förgäves-
-utan skulle ge dem frälsning.
Vi höll gudstjänst nattetid, precis som de gjorde i katakomberna.
Lågmält.
Kommer vi nu alla till Gud i paraíso?
-Paraíso? -Ja.
-Paradiset? -Ja, paradiset.
-Nu? -Ja.
Nej... Nej.
Men Gud är där nu.
Och för alltid.
Och han bereder plats åt oss där i detta nu.
Förlåt min otålighet, Sebastião.
Jag skäms för min frustration.
Barnet vilar tryggt i Guds händer nu. Det är det viktiga.
Och du är en dålig jesuit.
Jag har fått nog av att vara instängd här hela dagarna!
Ät.
Vi vet inte ens om fader Ferreira lever. Byborna har inte ens hört talas om honom.
De här människorna är så rädda.
Fruktan är allt de har. Och löss!
-De har oss. Vi ger dem tröst. -Hur länge till?
Vi bad om det här uppdraget, Francisco.
Vi bad för detta i de andliga övningarna. Gud hörde oss då, och Han hör oss nu!
Må Han då leda oss till Ferreira så att vi får veta sanningen.
Kan han verkligen ha gett upp och krälat inför inkvisitorn Inoue som en hund?
Det är bara ett rykte.
Även om Inoue är den djävul han påstås vara, skulle Ferreira vara orubblig.
-En av oss måste till Nagasaki. -Det är för farligt!
Både för oss och för dem som ger oss skydd.
-Då skickar vi dit Kichijiro. -Är du galen?
Var är han? Han är aldrig här!
Han är alltid full. Han går inte att lita på.
Vad ska vi göra då? Vi måste hitta fader Ferreira!
Vi går ut. Vi tar risken. Bara en liten stund.
Titta.
Ett tecken från Herren.
Rör dig inte.
Vi är iakttagna.
Nu!
Fader?
Fader!
Det var inte signalen.
Fader...
Var inte rädda. Det är ingen fara.
Vi ska inte göra er illa.
Vi är kirishitan, fader. Kirishitan!
Vi behöver er.
Nej! Nej, Sebastião!
Fader!
Förlåt, vi skrämde er.
Vi vill be er att komma till vår by, till Goto.
Vi är svältfödda på tro. Våra barn behöver er.
Vi har ingen gudstjänst, ingen bikt...
Allt vi kan göra är att be.
Hur visste ni att vi var här?
Vem sa det till er? Någon av de troende?
En kirishitan i vår by, Kichijiro.
Kichijiro?
Vår Kichijiro?
Han sa att han kom hit med er.
-Ja, men han är inte kristen. -Jo, det är han.
Det stämmer att han avsvor sig Gud inför inkvisitorn Inoue-sama.
Men det var för åtta år sen.
De dödade hela hans familj.
Han avsvor sig Gud, men han är fortfarande troende.
-Nej... -De behöver präster i Goto.
-Nej, fader! -Vi kommer tillbaka, Mokichi!
Jag vet ingenting om människorna i Goto, så jag vet inte om de går att lita på.
-De är kristna, som vi. -Kichijiro skickade hit dem.
-Jag förstår inte varför. -Kichijiro tog oss hit till Tomogi.
Vi blir bara borta i några dagar.
En av er kan väl stanna här, är ni snälla?
Vi åker ifrån dem.
Den fruktan jag hade känt under färden bleknade-
-för glädjen jag blev mottagen med var nästan lika stor som min egen.
Också synen av Kichijiro var på sätt och vis välkommen.
Kom!
Jag tackade Gud för att ha fört mig hit.
Den dagen fick de fromma nytt hopp.
Och jag blev pånyttfödd.
Och de kom till mig.
Inte bara från Goto. Det kom också kristna över bergen från andra byar.
Jag kände Guds närvaro.
De har det så svårt här. De lever som djur och dör som djur.
Men Kristus dog inte för de godas och de vackras skull. Det hade varit lätt.
Desto svårare är det att dö för de eländiga och fördärvade.
Men här visste jag att jag var en av dem.
Jag delade deras själsliga hunger.
En annan av mina böner blev hörd i Goto.
Jag fick nyheter om någon som kunde veta vad som hänt fader Ferreira.
-Fader Ferreira? -Ja, fader Ferreira.
-Känner du till honom? -Ja.
-Har du sett honom? -Ja.
När?
-Han hade ett hus för spadbärn... -"Spadbärn"?
-Bebis... -Jaså, spädbarn!
Och för sjuka.
-I Shinmachi. -Shinmachi.
Men det var före problemen kom.
-Var är det? -Nära Nagasaki.
Men det är farligt där. Mycket farligt.
Jag vet inte, jag vet inte.
De vill så gärna ha påtagliga symboler för sin tro, så jag gav dem vad jag kunde.
Jag befarar att de värderar symbolerna högre än själva tron.
Men hur skulle man kunna förneka dem det?
Till sist fick jag lov att skiljas från mitt radband.
Kichijiro! Kichijiro!
Jag blev fullständigt överväldigad i Goto.
Jag döpte fler än hundra vuxna och barn och tog emot deras bikt oräkneliga gånger.
Men jag kände att det var Kichijiro som behövde mig som mest.
-Du tog inte emot pärlan från radbandet. -Jag förtjänade den inte!
Varför inte? För att du avsvor dig gud?
Ja.
Men bara för att de skulle skona mig.
Hela min familj... Inkvisitorn Inoue ville-
-att vi skulle avsäga oss vår tro genom att trampa på Jesus.
Bara en gång, snabbt. De vägrade.
Men...jag gjorde det.
Jag kunde inte överge dem-
-som jag hade övergivit Gud.
Så jag såg dem dö.
Vart jag än går ser jag elden och känner lukten av deras kött.
När jag såg er och fader Garupe första gången började jag tro...
...att Gud kanske kan ta mig tillbaka.
För i mina drömmar...
...var elden inte längre lika bländande.
Vill du bikta dig?
Välsigna mig, fader...
...för jag har syndat!
De sex dagarna i Goto och Kichijiros förnyade tro-
-fick mig att känna att mitt liv hade en mening-
-och att jag kunde göra nytta för människorna i detta land i världens ände.
Inkvisitorns män är i byn! De har tagit Ichizo!
Vi har fått information om att vissa här är kristna.
Som den här kraken!
Men vi betalar vår skatt varje år och vi fullgör vår plikt till staten.
Vi tillber Buddha i templet.
Jag vet nog att ni är bra människor.
Vi vill bara veta vilka som bekänner sig till den olagliga tron-
-och vilka som gömmer dem.
I sinom tid får vi reda på det.
Tänk på allt silver det är värt!
Se inte så rädda ut.
Vi ger dem tre dagar.
Släpp loss honom.
Ni får tre dagar.
Vi släpper honom nu.
Men om vi inte får veta mer om tre dagar-
-tar vi honom igen-och tre till.
Dessa fyra skickas sen till Nagasaki.
Och en av dem kommer att vara du.
Nej, vi är inte rädda för döden. Och vi förråder er aldrig.
Ingen ska behöva dö.
Men vi är i fara oavsett om ni ger er av eller stannar, så stanna kvar!
-Vi kommer aldrig att förråda er. -Om vi stannar kommer de tillbaka.
-De jämnar byn med marken och dödar er. -Nej.
Vi har inget val, Mokichi. Vi kan locka bort faran från er.
Vi kan gömma oss på Kichijiros ö.
På min ö?
Nej! Där eller här gör ingen skillnad.
De kommer att komma till Goto också. Samma sak kommer att hända där.
Nej! De måste bort.
Prästerna måste bort.
För att rädda deras liv.
Säg inte så!
De kom hit för att predika Guds lära.
Vi kan inte ge vika för Inoues tortyr efter allt de har gjort för oss!
De har försatt oss alla i fara! Utan prästerna hade det inte hänt!
Tyst! Tyst!
Vi ska skydda prästerna.
Ni stannar.
Nu måste vi välja ut två till.
Jag, Mokichi och två fångar till.
Vilka följer med mig och Mokichi-
-som fångar för att hedra Herren?
Kichijiro kommer inte härifrån.
Varför inte han?
Ja...
Skulle du göra det för vår skull?
Dig skulle de inte straffa lika hårt. Det är Tomogis folk de vill åt.
Han är inte härifrån.
Han kanske angav oss!
Jag är ingen angivare!
Berätta för dem, fader!
Jag är ingen angivare. Jag har biktat mig.
Om du har fått Herrens välsignelse så visa det!
-Hedra Honom med ditt liv. -Hedra? Vad pratar ni om?
-Det borde en sann kirishitan veta! -Jag ska slå dig på käften!
Snälla!
Gå i vårt ställe. Snälla!
Fader...
Men fader...
Tänk om de tvingar oss att trampa på Herren.
På en fumi-e.
Be Herren om mod, Mokichi.
Men om vi inte gör som de vill kan hela byn vara i fara.
De kan fängslas för alltid!
Vad ska vi göra då?!
Trampa! Trampa!
Det gör ingenting. Trampa, ni.
Vad är det du säger?
Så får de inte göra.
Mokichi, det får ni inte.
Jag gjorde det här till jiisama.
Det var allt vi hade innan ni kom.
Ta det.
I Jesu namn.
Din tro ger mig styrka, Mokichi.
Jag önskar att jag kunde göra detsamma för dig.
Min kärlek till Gud är stark.
Är det samma sak som tro?
Ja.
Ja, det måste det vara.
De här människorna är de mest hängivna av Herrens alla varelser på jorden.
Fader Valignano, jag medger att jag började undra.
Gud prövar oss, och allt Han gör är gott.
Och jag har bett för att prövas, liksom Hans son.
Men varför måste deras prövning vara så fasansfull?
Och varför, när jag blickar in i mitt hjärta-
-känns svaren jag ger dem så triviala?
Fumi-e.
De gjorde alla som de blev tillsagda.
Men det räckte inte.
Tror ni att ni kan lura oss så lätt?
Vi la märke till att er andning blev tyngre.
Det är inte sant! Vi är buddister!
Som du vill.
Vi ska pröva en annan sak.
Spotta på den här-
-och säg till er så kallade jungfru att hon är en hora.
-Du är kristen! -Farbror!
Du är också kristen.
Gamle Ichizo vägrade. Mokichi klarade det inte.
Men Kichijiro förmådde det som de andra misslyckades med.
Jag tror att han led, precis som de andra.
Du är också kristen.
De är kristna allihop!
För bort dem!
De gav dem sake, likt den romerske soldaten gav den döende Jesus ättikvin.
Jag bad för att de skulle minnas vår Herres lidande-
-och att det skänkte dem mod och tröst.
Deus... Deus!
Paraíso!
Deus-sama!
Ta emot Jiisamas ande!
Jiisamas lidande är över!
Ta emot honom, Herre!
Herre!
Du nåderike...
Jag ber Dig, Jesus!
Det tog Mokichi fyra dygn att dö.
Mot slutet sjöng han en psalm.
Hans röst var det enda som hördes.
Byborna som hade samlats på stranden stod tysta.
De vaktades noga så ingen kunde få en kristen begravning.
Mokichis kropp var fylld av vatten-
-så lågorna blev till rök innan den till slut fattade eld.
Benresterna kastades i havet för att inte kunna hedras som reliker.
Fader Valignano, säg att de inte dog förgäves.
Visst måste Gud ha hört deras sista böner, men hörde Han deras skrik?
Hur ska jag förklara Hans tystnad-
-för de här människorna som har fått utstå så mycket?
Jag behöver all min styrka för att kunna förstå det själv.
Det här kan bli min sista rapport till er, fader.
Vi har hört att vakterna letar efter oss i bergen.
Vi har beslutat att det är säkrast att vi delar på oss.
De hade rätt. Om vi hade lämnat dem skulle de kanske vara vid liv.
Säg inte så, det är inte sant. Tvivel blir vår död.
-Ger vi upp? Flyr vi? -Nej.
-Trots att de dog för vår skull? -De dog inte för vår skull, Garupe!
Jag känner mig som en ynkrygg.
-Min kärlek är med dig. -Jag ber för att vara lika stark som du.
Fader Garupe ger sig av till Hirado för att fortsätta uppdraget-
-och jag återvänder till Goto.
Francisco... Håll dig vid liv.
Håll dig vid liv!
Fader, jag ber om förlåtelse för min svaghet och mitt tvivel.
Jag ber er att minnas fader Garupe och mig i era mässor och böner.
Er hörsamme son.
Jag föreställer mig Din son.
Fastspikad på korset.
Jag känner smaken av ättikvin.
Är det Goto?
Är det där Goto?
Fader i himmelen, helgat varde Ditt namn.
Jag är blott en främling som för olycka med mig.
Det är så de ser på mig.
Jag drömmer om vår helige Franciskus.
Vad hände med de strålande möjligheter han fann här?
Vad har jag gjort för Kristus?
Vad gör jag för Kristus?
Vad kommer jag att göra för Kristus?
Jag är så frestad... Jag är så frestad att misströsta.
Jag är rädd.
Din tystnad är en fruktansvärd börda.
Jag ber, men jag är vilse.
Ber jag för ingenting?
Ingenting.
För att Du inte finns?
Jag ber för Din förlåtelse.
Om min rapportering nu får ett abrupt slut så tro inte att vi är döda.
För om Garupe och jag dör, dör den japanska kyrkan med oss.
Jag misstänkte att jag blev förföljd. Gick det bra, fader?
Förlåt!
Fader...
Varför kom ni tillbaka hit, fader? Det här är en farlig plats.
Vi måste vara försiktiga.
-Du är värd 300 silverstycken. -300?
Judas fick bara 30.
Det finns kirishitan i andra byar, inte långt härifrån.
Vi kan gömma oss där. Jag ska ta hand om er.
Ta den, jag ber er.
Ni måste vara hungrig.
Mokichi och min familj var starka. Jag är så svag!
Jaså? Du kan minsann rå om dig själv.
Inte av egennytta!
Jag är som du... Jag har ingenstans att ta vägen.
Var finns det plats för en svag man...
...i en värld som denna?
Vill du bikta dig för Mokichis och Ichizos skull?
"Gör genast vad du skall göra."
Det var Din sons ord till Judas under den sista måltiden.
Var han arg när han sa det?
Eller sa han det av kärlek?
-Går det bra, fader? Ni verkar trött. -Det går bra.
Fisken jag fick var så salt, jag är törstig.
-Ursäkta? -Jag är törstig!
-Det sa vår Herre. -Ja.
-Jag ska hämta vatten. -Nej... Kichijiro...
-Jag hämtar vatten! -Kichijiro!
Kichijiro...
Förlåt. Jag tappade vattnet, fader. Jag trodde att något inte stod rätt till.
Men det finns en flod precis här. Där kan ni dricka så mycket ni vill.
Kom!
Fader, förlåt mig!
Fader!
Jag ber om Guds förlåtelse!
Kan han förlåta också mig?
Lovad vare Herren.
-Vad heter du? -Monica.
Som Augustinus mor.
Det är mitt dopnamn. Det här är Juan.
Han ville ha samma namn som vår präst som dog i Unzen.
Många kommer att gå samma väg.
Förstår ni det?
Varför ser ni på mig så där?
Varför är ni så lugna?
Vi ska alla snart dö!
Som han gjorde!
Förlåt.
Förlåt mig. Tack för maten.
Men, fader...
Vår präst, fader Juan, sa att om vi dör kommer vi till paraíso.
-Paradiset. Ja, det stämmer. -Då är det väl bra att dö?
I Paraíso är det ju så mycket bättre än här. Ingen svält.
Inga sjukdomar, inga skatter, inget hårt arbete.
Jo, självklart.
Fader Juan hade rätt.
Det blir inget hårt arbete i paraíso. Inget arbete alls.
Inga skatter, inget lidande...
Där blir vi ett med Gud. Där finns ingen smärta.
Jag önskar att ni kunde sluta att ställa till med problem för mig.
I min ålder ska man inte vara ute i den här hettan.
För att inte tala om dammet...
Det är värre än vanligt i år.
Det hela är ju så onödigt.
Ni kan väl anstränga er lite-
-för att se vår sida av saken?
Vi hatar er inte.
Ni har själva försatt er i den här situationen.
Och ni kan själva ta er ur den.
Ni behöver inte känna er vilsna.
Jag ska ge er tid att tänka på saken.
Sen kan ni ge mig ert svar.-Iväg!
Inte ni.
Ni stannar kvar.
Förstod ni vad jag sa till dem?
Förstår ni japanska så pass väl?
Jag såg era ögon.
Och vad tror ni att ni såg där?
Dåraktiga bönder!
Herre, förskona dem från lidande och skydda dem i Din hand.
De kan prata sinsemellan i en evighet utan att komma fram till något.
Men ni förstår, inte sant?
Säg bara vad det är ni menar.
Att det hänger på er om de ska gå fria.
Det räcker med ett enda ord. Visa dem att ni avfaller.
Och om jag vägrar? Dödar ni mig då?
Martyrernas blod är kyrkans bästa utsäde.
Precis som prästerna ni dräpte i Omura och Nagasaki.
Det var ett misstag att döda prästerna-
-och att döda bönderna gör det bara värre!
Om de dör för sin Gud, tror de bara att det gör dem starkare.
Om ni tvunget ska straffa någon, straffa då enbart mig!
Ni... Ni talar inte som en god präst!
Om ni vore en riktig man, en god präst, skulle ni hysa medlidande för kirishitan!
Inte sant, fader? Inte sant?
Priset för ert högmod är deras lidande.
Fader...
-Lovad vare Herren, vår Fader. -Lovad vare Han.
Jag fick det portugisiska språket i gåva av fader Cabral.
De har bett mig att vara er tolk.
Man har uttryckt oro för att ert vittnesmål skulle bli onyanserat-
-om ni talade japanska.
-Vittnesmål...? -Vi vill behandla er rättvist.
Och vi behärskar ert språk bättre än ni vårt.
Fader Cabral lärde sig inte mycket mer än "arigataya".
Under hela sin tid här undervisade han, men lärde sig ingenting.
Han hyste förakt för vårt språk, vår mat och våra seder.
Jag är inte som Cabral.
Inte det?
Vi har vår egen religion, fader. Det är synd att ni inte har märkt det.
-Vi tänker bara olika. -Det är sant.
Ni tror att våra buddhor bara är människor.
Ja, en buddha är ju dödlig, som alla människor. Han är ingen Skapare...
Ni förstår ingenting. Bara en kristen kan se buddhor som enbart människor.
Vår buddha är ett väsen som man själv kan bli-
-något större än en själv, om man gör sig fri från illusioner.
Men ni klamrar er fast vid era illusioner och kallar dem "tro".
Nej, ni förstår inte. Vem som helst som lever efter Guds bud kan leva i frid...
Jag förstår visst.
Det hela är mycket enkelt, fader.
Korobu. Har ni hört det ordet?
Korobu, att falla ned.
Att kapitulera. Att ge upp sin tro. Avfalla, som ni säger.
Om ni inte gör det, kommer fångarna att hängas över gropen.
Och tills ni gör det kommer deras liv att lämna dem blodsdroppe för blodsdroppe.
Somliga klarar sig i flera dagar, andra inte. De dör.
Fader Porro och fader Cassola hängdes över gropen.
Känner ni till dem?
Det var en som hette Pedro också. Och Ferreira, förstås.
-Ferreira? -Kände ni honom?
-Jag har hört talas om honom. -Ja, han är välkänd i hela Japan.
Prästen med det japanska namnet och den japanska hustrun.
-Jag tror er inte. -Ni kan fråga vem som helst.
Folk i Nagasaki ser på honom med förundran.
Han är högaktad nu. Det var nog därför han kom hit.
En högmodig man, som alla andra. Alltså kommer han att falla till slut.
Jag trodde att martyrskapet skulle bli min frälsning.
Snälla Gud, låt det inte bli min vanära.
Titta, vad stor han är!
Herren är min trygga borg, min Gud är min klippa och min tillflykt...
Vår odödliga Konungs blod, utgjutet för att frälsa världen...
Varför följer ni efter mig?
Sluta följa efter mig!
Tack, Herre, för de fridfulla dagar jag har fått här.
Jesus har lärt mig att älska alla.
Men jag kan inte älska dem som torterar våra vänner till döden.
Jag är arg. Jag kan inte älska dem.
Till och med vakterna har berörts av Din hand, Herre.
Jag känner skuld.
Jag undrar om detta lugn är ett tecken på en nära förestående död.
-Jag vacklar inte. -Jag vacklar inte.
Jag vacklar inte.
Jag ser Din sons liv så tydligt, nästan som mitt eget.
Och Hans ansikte. Det befriar mig från fruktan.
Ansiktet jag minns från min barndom talar till mig.
Det är jag säker på. Han lovar: "Jag ska inte överge dig."
Jag ska inte överge dig. Jag ska inte överge dig.
Sätt på er det här.
Jittoku. Det är en ära. Det är det som våra präster har på sig.
Fader Rodrigues... Från Portugal, inte sant?
Jag ber om ursäkt för att jag inte behärskar språket så väl, fader.
Men hans nåd, borgmästaren i Chikugo, är orolig för er trevnad.
Trevnad?
Otrevnad, kanske.
Otrevnad. Just det.
Varför ni kom hit och om ni inte är till freds ber vi er säga det.
Er resa var lång och kantad av faror.
Er kraftfulla beslutsamhet har berört oss.
Vi vet att ni lidit, vi vill inte spä på ert lidande.
Tanken på att vi kanske måste göra det är smärtsam även för oss.
Tack.
Fader...
Den lära ni har med er må vara sann i Spanien och Portugal-
-men vi har studerat den noga och över lång tid...
...och kommit fram till att den är fullkomligt värdelös i Japan.
Vi har kommit fram till att den är farlig.
Vi tror att vi kommit hit med sanningen.
Sanningen är universell.
Den är densamma världen över, därför kallas den "sanning".
Om en lära inte är lika sann i Japan som den är i Portugal-
-kan vi inte kalla den "sanningen".
Jag ser att ni inte arbetar med händerna.
Men alla vet att ett träd som blommar i en typ av jord-
-kan vissna ner och dö i en annan.
Det är likadant med kristendomens träd.
Löven vissnar ner och knopparna dör.
Det är inte jorden som dödar knopparna.
Det fanns 300 000 kristna här i Japan innan jorden...
Ja?
...förgiftades.
Har ni inget att säga om det?
Varför skulle ni ha det? Ni kommer aldrig att rå på mitt hjärta.
Jag verkar inte rå på ert heller.
Vill ni sätta min tro på prov? Ge mig en riktig utmaning.
För mig till inkvisitorn. För mig till Inoue-sama.
Varför skrattar de?
Det jag sa var inte roligt. Varför skrattar de?
För att...
Jag är Chikugos borgmästare.
Jag är inkvisitorn.
Det är jag som är Inoue.
Hur länge måste de arbeta i regnet?
Tills det är klart.
Fader! Fader!
Lyssna på mig.
De hotade mig!
Jag tog inte emot deras pengar!
Jag skulle aldrig svika er för pengar!
Var försiktig med honom, fader.
Tänk om Inoue-sama har betalat honom för att få oss att trampa.
Det har han inte alls!
Jag ber er, fader, låt mig bikta mig.
Fader...
Jag vet att jag stinker... Jag stinker av synd.
Jag vill bikta mig igen, så att Herren kan skölja mig ren.
Varför kom du hit?
För att få absolution?
Förstår du ens vad det innebär?
Förstår ni vad jag har sagt?
För många år sen kunde jag ha dött som en god kirishitan.
Då förekom ingen förföljelse.
Varför föddes jag nu? Det är så orättvist!
Förlåt mig.
Är du fortfarande troende?
In nomine Patris, et Filii, et Spiritus Sancti.
Välsigna mig, fader, för jag har syndat.
Jag ber om förlåtelse för att jag är så svag.
Jag ber om förlåtelse för att det här har inträffat.
Jag ber om förlåtelse för det jag har gjort mot er.
Hjälp mig, fader, lös mig från mina synder.
Jag ska försöka igen att vara stark.
Fader, hur skulle Jesus kunna älska en sådan usling?
Det finns ondska omkring oss. Jag känner dess styrka, till och med dess skönhet.
Men jag ser inget av det i den här mannen.
Han är inte värdig att kallas ond.
Jag löser dig från dina synder i Faderns, Sonens och den helige Andes namn.
Gå i frid.
Jag tror... Jag fruktar, förlåt mig, Jesus-
-att jag inte är Dig värdig.
Det här är bara en formalitet.
Ett steg räcker. Ni måste inte göra det med övertygelse.
Bara genom att sätta er fot där förråder ni inte er tro.
Det är inget jag bryr mig om.
Ju fortare ni gör det, desto fortare blir vi av med er.
Snudda bara vid den lätt med foten, om ni så vill.
Gör det, bara, så kommer ni att släppas fria.
Det är bara en bild.
Sätt foten på den.
Nu!
Nästa.
Du, då?
Det här är meningslöst.
Nu!
Nästa.
Det räcker att du nuddar vid den, så blir du fri.
Nu. Sätt bara foten på den.
Gör det.
Nästa.
Ett kliv, bara.
Du vill väl bli fri?
Du kan bli fri. Trampa på den!
För tillbaka dem.
Lämna kvar den där.
Tack, Herre, för att Du har hört min bön.
Så går det för kristna!
Men jag ska visa hur man kan undvika det ödet.
För hit honom!
Varsågod, trampa på den.
Se hur enkelt det är.
Visserligen har han övat, men se bara så lätt rörelsen är.
Det är till och med enklare än att buga, inte sant?
Eller att springa.
Försvinn!
Bort härifrån!
Såg ni?
Han gjorde sin plikt, det var allt.
Jag ber om ursäkt för att jag har försummat er i några dagar, fader.
Jag har haft uppdrag i Hirado.
Jag hoppas att ni får möjlighet att resa dit någon gång.
Det är säkert mycket vackert.
Det finns en spännande berättelse om den daimyo som styrde där.
Han hade fyra konkubiner. Fyra stycken.
De var alla vackra, men de...
Ursäkta mig... Den här berättelsen kanske inte passar en präst i celibat.
Det är ingen fara. Fortsätt.
Då så. Denne daimyos konkubiner var mycket svartsjuka och förde krig mot varandra.
Då avvisade daimyon dem från palatset-
-och fick åter frid i sitt liv.
Finns det nåt att lära av det här, tror ni?
Ja.
Att det var en mycket vis man.
Så roligt, det innebär att ni förstår att daimyon är som Japan.
De där konkubinerna är som Spanien, Portugal-
-Holland och England.
De försöker alla få övertag på den andra och förstör palatset på kuppen!
Eftersom ni sa att han var vis-
-förstår ni varför vi måste bannlysa alla kirishitan.
Men... Vår kyrka står för monogami.
En hustru.
Skulle Japan kunna välja en hustru av de fyra?
-Ni syftar på Portugal. -Nej...
Jag syftar på den heliga kyrkan.
Vore det inte bättre om mannen struntade i de utländska kvinnorna-
-och valde en av sina egna?
Nationalitet är inte viktigt i äktenskap. Det som är viktigt är kärlek.
Kärlek och trohet.
Kärlek...
Fader...
Det finns män som tvingas utstå en ful kvinnas ihållande kärlek.
Är det vad missionen är i era ögon?
-En ful kvinna? -Nåväl...
Ja.
Vad kallas en kvinna som inte kan få barn?
-Ofruktbar. -En ofruktbar kvinna är ingen sann hustru.
Om evangeliet inte når fram här är det inte kyrkans fel.
De ansvariga är de som sliter de troende från deras tro-
-likt en make från hans hustru.
Ni menar alltså...mig?
Fader... Era missionärer verkar inte förstå sig på Japan.
Och ni, ärade inkvisitor, verkar inte förstå er på kristendomen.
Det finns de som ser er religion som en förbannelse.
Det gör inte jag, jag ser den på ett annat sätt-
-men likafullt som farlig.
Jag tycker att ni ska begrunda en ful kvinnas ihållande kärlek-
-och att en ofruktbar kvinna aldrig bör bli hustru.
Fader! Fader!
Hjälp mig, fader!
Vart för ni dem?
Fader! Fader!
Ni ska resa i dag.
Sätt er. Det blir nog bättre för er.
Varsågod.
Fader...
Hur mår ni i dag?
Det måste vara skönt med luft, även om ni sitter i vårt nyaste fängelse.
Det gamla fängelset gick hårt åt prästerna. Regn, blåst...
Ursäkta. När kommer Inoue-sama?
Han kommer inte i dag. Saknar ni honom?
Han är vänlig mot mig.
Tre mål om dagen, så att kroppen ska förråda hjärtat.
Det är väl planen? Det är det ni väntar på.
Inte alls.
Men det är faktiskt någon som kommer hit, någon som Inoue-sama vill att ni träffar.
Han kommer när som helst.
Han är portugis, precis som ni. Ni har nog mycket att tala om.
Ferreira.
Är det den ni trodde?
-Jag vill tala med honom. -Det är ingen brådska.
Det är tidigt, vi har gott om tid.
-Vet han att jag är här? -Det kan jag inte svara på.
Jag får inte kommentera inkvisitorns angelägenheter-
-men jag kan avslöja att han vet att ni lever.
Vi har berättat för honom att ni avfallit.
Vet ni vad de där mattorna brukar användas till?
Nej.
Se på vakten...
Vad tror ni att han säger till fader Garupe?
Så här, kanske: "Vore ni en sann kristen"-
-"skulle ni avfalla och inte låta dem dö."
Ni förstår, inkvisitorn har lovat att om fader Garupe avfaller-
-kommer de fyra att släppas fria.
Jag hoppas att fader Garupe går med på det.
Ni ska veta att de redan har trampat och förnekat sin tro inför inkvisitorn.
Om de har gjort som ni ville måste ni släppa dem.
Jag ber er, släpp dem!
De där fyra bönderna är oviktiga för oss.
Det finns hundratals kristna lantbor kvar ute på öarna.
Det är prästerna som ska förneka tron och föregå med gott exempel.
Ta mig!
Avfall! Avfall!
Lägg inte detta ansvar på oss, Herre!
Ta mig i stället!
Nej!
Nej, Garupe! Nej!
Nej! Nej! Nej!
Nej!
Snälla! Snälla!
Så fruktansvärt! Fruktansvärt!
Hur många gånger man än har sett det. Tänk på vilket lidande ni utsatt dem för!
På grund av er själviska dröm om ett kristet Japan!
Er gud straffar Japan, genom er!
Garupe var åtminstone ren.
Men ni! Ni har ingen vilja!
Ni förtjänar inte att kallas präst.
Min Gud, varför har Du övergivit mig?
Han var ju Din son.
Din sons ord på korset...
Du var tyst även mot honom.
Du var tyst. Kall och tyst.
Nej, nej...
Skrattretande...
Så dumt.
Han kommer inte att svara.
Ska jag släppa in er?
I sinom tid.
Fader...
Fader?
Fader!
Kom, fader.
Våra präster tycker inte om era präster-
-men det finns ändå mycket av värde för er här.
Vad är det, fader?
Rökelsen?
Lukten av kött?
Har ni ätit kött sen ni kom till Japan? Jag är inte så förtjust i lukten.
Har ni kommit på det?
Har ni kommit på vem som ska komma?
Det är Inoue-samas befallning, och de andras önskan.
De andra?
Fader vår som är i himmeln. Helgat varde ditt namn...
Fader...
Tänk på alla själar ni kan rädda, fader Ferreira.
Fader.
Fader Ferreira...
Jag hade gett upp hoppet.
Det var så länge sen vi sågs.
Säg något, snälla ni.
Vad skulle jag kunna säga till dig i denna stund?
Känner ni något medlidande alls, så säg något.
Har ni bott här länge?
Ett år ungefär, skulle jag tro.
-Vad är det här för ställe? -Ett tempel.
Jag studerar här.
Jag sitter i något slags fängelse i närheten av Nagasaki.
-Jag vet inte exakt var. -Jag vet.
Ni var min lärare.
-Ni var min biktfader och min lärare... -Jag är i mångt och mycket densamme.
Gör en enda enkel sak.
Säg mig, fader...
Säg att du håller med.
Verkar jag...
Verkar jag verkligen så annorlunda?
Den hedervärda Sawano ägnar sina dagar åt att skriva om astronomi.
På uppdrag av Inoue-sama. Det finns mycket kunskap här-
-men inom medicin och astronomi har de mycket kvar att lära.
Jag hjälper gärna till.
Det är tillfredsställande att äntligen få göra lite nytta här.
Då är ni till freds, fader.
Som sagt.
Berätta om den andra boken ni skriver.
Den heter Kengiroku och pekar på bristerna inom kristendomen-
-och motbevisar deras guds lära.
Förstår ni titelns betydelse?
Berätta.
Det betyder "bedrägeriet avslöjat", eller "demaskerat" om du föredrar det.
Hans nåd inkvisitorn hyllar den och tycker att den är välskriven.
-Det är sanningen. -Ni använder sanningen som gift!
-Vilken märklig sak att säga för en präst. -Det är grymt. Grymt.
Det är värre än all tortyr, att förvrida någons själ så här.
Ni talar nog om er själv, inte om Sawano Chuan.
-Vem? -Han.
Det är bara för er han heter Ferreira. Han heter Sawano Chuan nu.
Han har funnit frid. Låt honom leda er in på samma väg.
Barmhärtighetens väg. Det enda man överger är jaget.
Ingen ska stå i vägen för någon annans själ.
Att hjälpa andra, det är Buddhas sätt att leva. Och ert med.
Där tycker religionerna likadant.
Man behöver inte få över andra till sin sida, när vi har så mycket gemensamt.
Sätt fart.
Jag har blivit ombedd att få dig att överge din tro.
Det här...
Det fick jag i gropen.
Man är bunden, så man kan inte röra sig.
Man hängs uppochned.
De skär ett snitt.
Man känner hur blodet droppar, en droppe i taget.
Så att det inte fyller huvudet, för då kommer döden alltför snart.
Trampa på Jesus.
Ni är den sista prästen kvar här, fader.
Inoue-sama vill nog gärna sluta använda gropen.
Han är pragmatiker, fader, inte grym.
Jag har verkat i det här landet i 15 år, jag känner det bättre än er.
Vår religion slår inte rot i det här landet.
-För att rötterna har dragits upp. -Nej!
För att det här landet är ett träsk, inget kan växa här.
Rötterna ruttnar på det man planterar!
-En gång blomstrade kristendomen här. -När då?
På er tid, fader.
-På er tid, innan ni blev... -Som de?
Lyssna på mig, Rodrigues. Japanerna trodde bara på ett förvanskat evangelium-
-så de trodde inte alls, det har de aldrig gjort.
Hur kan ni säga så? Ända sen den helige Frans Xaviers tid-
-har det funnits hundratusentals konvertiter här.
-Konvertiter? -Ja!
Frans Xavier kom hit för att lära japanerna om Guds son-
-men först frågade han vad Gud hette här.
Dainichi, fick han höra.
Ska jag visa er deras Dainichi?
Skåda! Där har vi solen. Guds ende son.
I Skriften återuppstod Jesus på den tredje dagen.
I Japan går Guds sol upp varje dag.
Japanerna kan inte tänka sig en existens bortom naturens rike.
För dem finns det inget som överträffar mänskligheten.
-Kristendomens Gud är obegriplig för dem. -Ni har fel.
De dyrkar Gud. Vår Gud!
De lovprisar namnet Deus!
Det är bara ett annat namn på en Gud de aldrig känt.
-Jag har sett män dö. -Det gjorde jag med.
För Deus! Med brinnande nit!
Era martyrer må ha haft brinnande nit, men inte för den kristna tron.
Jag såg dem dö. De dog inte för ingenting.
Nej, det gjorde de inte. De dör för din skull, Rodrigues.
Hur många räddade ni när ni trampade på Herren? Hur många, förutom er själv?
Jag vet inte.
Inte lika många som ni kan rädda.
Ni försöker rättfärdiga er egen svaghet. Gud vare er nådig.
Vilken Gud?
Vi säger "sanga wa arata..."
Jag ber om ursäkt, ni behärskar väl inte språket fullt ut?
Enligt ett ordspråk här kan berg och floder flyttas-
-men människans natur är orubblig.
Det är mycket klokt, som så mycket annat här.
Vi finner vår ursprungliga natur i Japan, Rodrigues.
Kanske är det det som menas med att "finna Gud".
Ni är en skamfläck.
Ni är en skamfläck, fader.
Jag kan inte ens kalla er det längre.
Bra. Jag har ett japanskt namn nu.
Jag har fru och barn.
De gick i arv till mig från en avrättad man.
Hur känns det? Han har visat er barmhärtighetens väg.
Jag hoppas att ni väljer den.
Häng mig över gropen i stället.
Ni ska infinna er hos inkvisitorn.
Fader... Ni kom för deras skull, men de hatar er.
Förolämpa mig om ni vill, det ger mig mer styrka.
Det lär ni behöva i kväll.
Ni är en god man, fader. Ni tål inte lidande.
Varken ert eget eller andras.
Inoue-sama säger att ni ska avfalla i kväll.
Han hade rätt gällande Ferreira-
-och han har rätt gällande er.
Gud, hjälp mig. Jesus, hjälp mig.
I trädgården sa Du:
"Min själ är sorgsen ända till döds."
Jag kan blöda för Dig. Jag kan...
Jag skulle kunna dö för Dig om jag kände Din närvaro.
Är Du här hos mig?
Fader...
Förlåt mig.
Fader! Jag är här för att bikta mig.
Fader!
Förlåt mig, fader! Förlåt mig!
Sluta! Få oljudet att sluta!
Sluta! Hjälp honom!
-Vad behöver ni? -Inte jag.
En man där nere har svåra plågor, medan vakten sover och snarkar som en hund!
Tror ni att det är vakten? Otroligt...
Berätta för honom, Sawano.
Det är inte vakten och det är inga snarkningar.
Det är kristna. Fem stycken.
De hänger över gropen.
Har du sett vad som står skrivet på väggen?
"Laudate eum."
"Prisa Honom."
Jag ristade in det med en sten när jag satt här, som du gör nu.
Var tyst. Ni har ingen rätt att tala till mig.
Det har jag visst. Du är precis som jag.
Du ser Jesus i Getsemane och tror att dina prövningar är som hans.
De fem i gropen lider precis som Jesus gjorde-
-men de skulle aldrig jämföra sig med Jesus.
Har du rätt att låta dem få lida?
Jag satt här och lyssnade till skriken, men jag agerade.
Ni ursäktar er bara! Likt mörkrets ande!
Vad skulle du göra för dem? Be?
Vad får du ut av det? Mer lidande.
Bara du kan få slut på lidandet, inte Gud.
Lämna mig!
Jag ber också, Rodrigues. Men det hjälper inte.
Seså. Be, då.
Men be med öppna ögon.
Du kan rädda dem.
De ropar på hjälp, som du ropar efter Gud. Han är tyst, men det behöver inte du vara.
De bör avfalla. Avfall! Gud hjälpe mig!
Korobu! Korobu!
De har redan avfallit, flera gånger om.
De är här på grund av dig, Rodrigues. Avfall, annars kan de inte räddas.
En präst ska följa i Kristi fotspår.
Om Kristus hade varit här...
Om Kristus hade varit här skulle han ha avfallit för deras skull.
Nej...
Nej, Kristus är här, jag hör honom bara inte.
Visa Gud att du älskar Honom! Rädda dem Han älskar.
Det finns en sak som är viktigare än kyrkans dom.
Du ska nu genomföra den plågsammaste kärlekshandlingen någonsin.
Det är bara en formalitet.
En enkel formalitet.
Seså.
Det går bra.
Trampa på mig.
Jag förstår ditt lidande.
Jag föddes in i den här världen för att dela människornas lidande.
Jag bar korset för ert lidandes skull.
Ditt liv är hos mig nu.
Trampa...
Avfälling! Avfälling!
Det var år 1641, under min första resa till Japan-
-som jag, Dieter Albrecht, stötte på den mest extraordinära berättelse.
-Kristlig. -Okristlig.
Som läkare på ett stort holländskt handelshus reste jag mycket.
Kristlig.
Men inget av de förunderliga saker jag stött på i den här dagboken-
-har blivit så omtalat som de underliga fallen...
Okristlig.
...med de avfallna prästerna.
Kristlig.
Jag kom närmare än vad någon annan europeisk krönikör kommit-
-det här landets gåta.
Och sanningen om de försvunna prästernas liv.
Inkvisitorn Inoue sökte igenom hus och hem-
-i jakt på ting med dolda kristna budskap.
Kristlig.
De två prästerna fick i uppgift att granska sakerna-
-och berätta hur de användes.
Jag såg dem faktiskt med egna ögon.
Holländarna var de enda européer som tilläts föra handel med Japan.
Alla fartyg genomsöktes så att de inte smugglade religiösa ting.
Ingenting som bar bilder av kors, helgon eller radband släpptes igenom.
Trots idoga försök smugglades saker ibland oundvikligen in.
Kristlig.
För japanerna var det lika upprörande som blodspillan.
Vi fick lära oss att älska dem som föraktade oss.
Jag känner inget för dem.
Blott vår Herre kan döma ditt hjärta.
Du sa "vår Herre".
Knappast.
När Sawano Chuan dog tog den andra prästen över hans uppgifter-
-och genomförde dem med den äran.
Men nu la jag märke till att han behärskade språket väl...
...och att han verkade tillfreds med situationen.
Jag har goda nyheter.
En man har dött i Edo. Okada San'emon.
Ni ska få ta över hans namn.
Han hade ett hem, en fru och en son.
Hon kan bli er hustru.
En man fungerar som bäst när han inte är ensam.
Ni ska veta att det på öarna Ikitsuki och Goto...
Nej...
Det finns fortfarande många bönder där som ser sig som kirishitan.
De kan fortsätta att vara kirishitan.
Det kanske ni kan vara nöjd med eftersom rötterna är av.
Ingenting kan växa i ett träsk.
Ja, så är det i Japan.
Religionen ni kom hit med har blivit besynnerlig.
Den har förändrats.
Det var inte jag som besegrade er, utan detta träsk som är Japan.
Välkommen.
Okada San'emon bodde i Edo under återstoden av sitt liv.
Ungefär tio år senare fick jag besöka Edo.
Japanerna skvallrade glatt om Okada San'emon.
Inkvisitorn Inoue krävde upprepade bevis för hans avfall.
Det sägs att den före detta prästen bistod honom skyndsamt och med besked.
Jag hörde att inkvisitorn skickade sina män till er.
-Var det något problem? -Nej.
Nej då, de ville bara kontrollera att jag skrev korobo shomon.
Min senaste avfällighetsed.
Tack. Arigato gozaimasu.
Ni har inget att tacka mig för.
För att ni är här med mig.
Fader...
Nej...
Det är jag inte längre.
-Jag är en avfällig präst. -Ni är den siste prästen som finns kvar.
-Ni kan ändå ta emot min bikt. -Nej, det kan jag inte.
Nej, det går inte!
Jag lider fortfarande av det jag gjorde, fader.
Jag svek er. Jag svek min familj.
Jag svek vår Herre.
Jag ber er, hör min bekännelse.
Fader...
Herre, jag kämpade mot Din tystnad.
Jag led vid din sida. Jag var aldrig tyst.
Jag vet.
Men även om...
Även om Gud har varit tyst hela mitt liv...
...ända fram till i dag...
...kommer allt jag gör och allt jag någonsin har gjort...
...att fyllas av Honom.
Det var i tystnaden jag hörde Din röst.
Inkvisitorn fortsatte-
-att sätta alla misstänkta kristna på prov.
Okada San'emon fick ingen dispens.
Inoue var fast besluten att aldrig låta hans exempel falla i glömska.
Allra minst av prästen själv.
1667 upptäcktes en religiös gudabild inuti en amulett-
-som tillhörde en tjänare vid namn Kichijiro.
Tjänaren sa att han hade vunnit den i spel och aldrig tittat i den.
Han kunde ju inte ha fått amuletten av Okada San'emon som ständigt bevakades.
Tjänaren Kichijiro fördes bort.
Efter det hölls Okada San'emon under noga uppsikt.
På min sista resa år 1682-
-frågade jag om honom, och japanerna svarade gärna.
Den siste prästen kändes aldrig mer vid den kristne guden.
Varken i ord eller handling.
Han talade aldrig mer om Honom, och bad aldrig mer.
Inte ens när han dog.
Han var sedan länge färdig med sin tro.
Tre vakter stod vid kistan tills den bars bort-
-för säkerhets skull.
Enbart hans hustru fick se kroppen-
-och hon la dit en enkel mamori gatana för att hålla onda andar på avstånd.
Ingenting tydde på att hon grät.
Kroppen togs om hand på buddhistiskt vis.
Han tilldelades ett buddhistiskt namn postumt.
Den man som en gång hette Rodrigues...
...slutade på det sätt de önskat...
...och så som jag såg honom första gången-förlorad för Gud.
Men vad det beträffar, kan sannerligen blott Gud svara på.
Tillägnad de japanska kristna och deras präster
Översättning: Martina Nordkvist