DAWGS - www.HoundDawgs.org
Hjelp!
- Er det rett bygning? - Jenta pekte den ut.
- Den som var her etterlot ingen spor. - Nei, ingenting.
Hun var redd.
- Hun kan ha pekt ut feil bygning. - Ja, det er mulig.
EN MÅNED SENERE
BARNEHJEMMET ST MARY'S
Hei, jeg er Anna.
Du er Lucie, ikke sant? Søstera sa det.
Vil du leke eller gjøre noe?
Ålreit. Ha det.
Gud, når jeg til sengs skal gå, våk over sjelen da.
Dør jeg før dagen gryr, ta da sjelen, til deg den flyr.
Lucie! Det er ingen der.
Ro deg ned. Ingen vil gjøre deg vondt.
Søstre, hjelp meg!
Det fins ingen monster!
Jeg snek meg inn i kjøkkenet mens søster Rachel ba.
De er fremdeles varme.
Søstrene sier at du er god venn med Lucie.
Har hun noensinne sagt noe om dem som gjorde henne vondt?
Nei.
Hva pleier hun prate om, Anna?
Fortell ham det, barn.
Hun prater ofte om monster. Hun sier at de fins omkring oss.
Monster?
Har hun beskrevet monstrene?
Anna?
Jeg er her nå. De skal ikke få skade deg mer.
Ingen tror meg.
Jeg tror deg.
Få tilbake småkakene!
Jeg skulle ønske at jeg kunne sveve på en sky.
Og fly hvor jeg vil.
Hvor ville du dratt?
Dit du vil dra.
Tror du på henne?
Tror du på det hun sier om monstrene?
Jeg vet ikke.
TI ÅR SENERE
Hva skal du gjøre i dag?
- Rydd rommene før dere går noe sted. - Jeg skal hente Katie om en time.
Ring henne og si at du kommer senere, mye senere.
- Hadde ikke Katie dumpet deg? - Ingen dumper meg.
Det sa ikke typen hun klinte med i går ved innsjøen.
- Du snakker bare skitt. - Han sier det alltid.
- Ikke foran meg. - Hva da?
- Brian sa at jeg snakker skitt. - Han har sikkert rett.
Etter frokosten trenger jeg din hjelp i kjelleren.
- Mamma ba meg å rydde rommet. - Etter at vi er ferdige.
Er det ikke Nicoles tur? Hvorfor slipper hun alltid unna?
Fordi jeg elsker henne mer.
Emmitt?
Sett deg!
Hvor gammel er du?
- Hvor gammel er du?! - 17.
Vet du hva foreldrene dine gjorde?
Vær så snill...
Unnskyld.
Unnskyld, unnskyld...
Hallo?
Anna? Jeg fant dem.
Jeg vil at du skal se dem.
Jeg trenger deg, Anna.
Si hvor du er.
Lucie?
- Å, herregud! - Jeg hadde ikke noe valg.
Lucie, hva har du gjort?
Jeg måtte. Jeg sa at det var dem.
Du skulle vise meg dem og så skulle vi ringe politiet.
Politiet? De ville ikke ha trodd oss, og det vet du.
De bryr seg ikke lenger. Ingen gjør det.
Bortsett fra du og jeg, Anna. Jeg skal vise deg.
Det er ham. Ansiktet er forandret, men øynene... Jeg kjenner dem igjen.
Det er ham, Anna.
Og hun.
Det har gått for lang tid. Du kan ikke være sikker.
- Ikke for å gjøre dette. - Det er dem!
Ser du?
- De visste. - De?
Barna.
- Er det flere? - En jente.
- Herregud... - De visste hva foreldrene gjorde.
De er også skyldige.
Anna, du må tro meg.
Du må det. Jeg ber deg, Anna!
Vær så snill, tro meg.
Jeg er lei for det... Jeg kan ikke hjelpe deg mer.
Jeg ber deg, Anna.
Anna?
Anna!
Vær så snill, vent!
Jeg gjorde det. Det er over nå.
Jeg stoppet dem.
Det skal være over.
Ser du? Jeg stoppet dem. Vær så snill...
Vær så snill, slutt! Jeg ber deg!
Det er her igjen, Anna.
- Det gjorde meg vondt. - Jeg er her nå. Ingen skal skade deg.
Et nytt bud gir jeg dere: at dere skal elske hverandre.
Behandl ikke en fremmed med forakt, men ta ham til deres hjerter...
Anna?
- Vær så snill, forlat meg aldri. - Det skal jeg ikke.
- Lover du det? - Jeg lover.
Vær stille, jenter.
La ditt navn helliges. La ditt rike komme.
La viljen din skje, på jorden slik som i himmelen.
Gi oss i dag vårt daglige brød.
For riket er ditt og makten-
-og æren i all evighet.
Amen.
Kom an, Lucie. Vi må gå.
Du skulle sett ansiktet hans da han åpnet.
Han kjente meg igjen. Jeg så det i blikket hans.
Før noen kommer. Jeg kan ikke hjelpe deg her.
Vi må ta deg til en lege.
Hvordan kvitter vi oss med likene?
- Vi rekker det ikke. - Ellers lar det meg ikke i fred.
De må vekk, som om de aldri har eksistert.
Da slipper det taket på meg.
Det er nesten over.
Er du klar?
Hva er det?
Kom hit. Kom hit, Anna.
- Kjenner du lukten? - Vær så snill, hold opp!
Jeg har kjent den hele livet mitt.
Hver gang han slo meg, hver gang han gikk inn i cellen min.
Han sa at jeg var så perfekt.
Han sa at jeg var den de alle hadde ventet på.
Vi må hente de andre.
- Hvorfor kan vi ikke forlate dem? - Jeg sa at jeg må gjøre det.
Ellers lar det meg ikke i fred.
Jeg er helt utslitt.
Lucie?
Hjelp meg!
- Du må være stille. - Hjelp meg!
Men bare om du er stille.
Vær så snill, ikke skrik.
- Vær så snill, ring politiet. - Jeg skysser deg dit.
- Jeg kan ikke forlate familien min. - Det gjør du ikke. Vi må gå nå.
- Jeg vil se barna mine. - Nei, vær stille.
Stopp, Lucie!
- Hvorfor? - Jeg prøvde bare...
- Hvorfor hjalp du henne? - Hun fortjente ikke å dø.
Og alt hun gjorde mot meg, da?
Jeg har fortalt deg det. Jeg fortalte det!
- Skal hun få leve istedenfor meg? - Nei.
Hvorfor prøvde du redde henne så hun kunne gjøre det igjen?
- Jeg ville ikke la henne skade deg. - Du lyver!
Du trodde meg aldri.
Du tror at jeg er gal-
-akkurat som alle legene.
Som dem som viste ansiktene sine for deg.
Si at du elsker meg.
Lucie!
- Ikke... - mer.
Vær så snill...
Ikke mer. Vær så snill...
Hold opp, Lucie!
- Hold opp! - Ikke rør meg!
Lucie!
Hold opp, Lucie!
Det fins ikke noe monster. Hold opp, Lucie!
Det holder, Lucie. Hold opp. Det er meg.
Det er meg, Lucie.
Det er borte.
Jeg henter nye klær til deg og så drar vi herfra.
Det kommer aldri til å la meg være i fred.
Lucie!
Lucie, vær så snill...
Ikke forlat meg.
Patterson her. Vi kan ikke svare for vi har noe viktigere fore.
Vent!
Vær så snill...
- Ikke vær redd. - Vær så snill, ikke skad meg.
Nei, det skal jeg ikke.
- Jeg må finne nøkkelen. - Nei, vent!
- Du må ikke forlate meg! - Det skal jeg ikke. Jeg lover.
Vær så snill, ikke forlat meg!
Jeg trodde at du hadde gått.
Kom med meg.
Kom an.
Hva heter du?
Samantha. Mamma pleide å kalle meg Sam.
Sam.
Jeg heter Anna, og jeg skal ta deg hjem.
Kom an.
Det er andre her. Jeg fant henne i kjelleren.
Du hadde rett om alt.
Vi må gå.
Ovenpå.
Nå går vi.
Er dere med? Da går vi.
Denne veien. Skynd deg, Lucie.
Se opp.
Inn her.
Huk dere ned og vær stille. Vær stille.
Kom, nå går vi.
Vi må komme oss til bilen.
Vi er nesten framme. Fort!
La henne være!
Anna!
- Hva heter du? - Anna.
Hva gjør du her, Anna?
- Hvor er Dr. Patterson? - Han er død.
Og familien hans? Drepte du dem?
Du ligger tynt an, Anna.
Drepte du dem?
Og vennen din, hva heter hun?
Jeg har ringt politiet. De er på vei hit.
Ser man det...
Lucie!
Jeg er lei for det.
Lucie!
La henne være!
La henne være, for faen!
Lucie.
Lucie...
Lucie?
Hører du meg?
Er du der?
Jeg håper at du er det.
Jeg trenger deg.
Vi skal komme oss herfra. Æresord.
Vil du leve, Anna?
Åpne øynene om du vil leve.
Ellers får du et støt til, eller kanskje et dusin.
Fortsett å lukke øynene og du dør.
Kom an.
- Kom an, åpne dem nå. - Ikke mer.
Ikke mer, vær så snill.
Monstrene er ikke virkelige.
Du kommer til å klare det, Lucie.
Det er snart over.
Bare et trinn til, og siden er lidelsen din over.
Jeg er så glad du kom tilbake til oss.
Det ordner seg, lille venn.
Vær så snill, hold opp.
Vær så snill, hold opp...
Vær så snill, hold opp.
Vær så snill, hold opp!
Anna!
Takk for at dere alle er her i dag. Sitt ned så vi kan begynne.
Hallo igjen, Anna.
- Hjelp meg! - De hører deg ikke.
Men det er nytteløst, for alle vet at du er her.
- Det er sant at jeg ringte politiet. - Jeg vet det.
Din korte samtale varslet oss.
Det og din lille tur ned i kjelleren der du støtte på Sam.
Alle utgående samtaler går via vårt system.
Uten det hadde vi trodd at arbeidet med Sam gikk ifølge planen.
Jeg er deg evig takknemlig.
Uten deg hadde vi ikke fått tilbake Lucie.
- Jeg ga henne ikke til dere. - Visst gjorde du det.
Hva er det dere vil med henne?
Gaven hennes, så klart.
Det holdt henne i live da legene jobbet med henne som barn.
Det ga henne styrken til å lete etter ham alle disse år.
Lucie er veldig annerledes, men det visste du nok alt, Anna.
Du var klar å dø i cellen for å slippe å lide mer.
Men Lucie er annerledes. Sterkere.
Hun kan overleve det som kan drepe deg eller meg.
Fysisk sett, iallfall. Men ikke mentalt... ikke helt.
Monstrene er der. De snek seg gjennom hullene som Dr. Patterson åpnet.
Hun er spesiell.
Det er enkelt å skape et offer.
Man låser dem inn i mørket og de begynner å lide.
Så mater man lidelsen metodisk så den varer.
Forsøkspersonen går gjennom ulike faser og utsettes for trauma-
- som i sin tur åpner de der hullene.
Pleier Lucie se sånt som ikke fins, sånt som kan skade henne?
Disse ofrene, akkurat som du og jeg, nådde sitt bristepunkt.
Martyrer er så mye mer.
De er så sjeldne, så uvanlige.
Martyrer overlever smerte og tortur, akkurat som Lucie.
Og de nekter å dø.
De utholder jordens grusomme synder og ofrer seg.
De går utover seg selv.
Du er helt gal! Når politiet kommer...
Du kan umulig forstå.
Longshengprovinsen, 1912.
Kvinnen ble anklaget for frukttyveri og ble straffet.
Hun var i live da fotoet ble tatt. Se på øynene.
Jouans-Lussac, 1945. En kjøpkvinne som lå med en tysker.
Franskmennene mislikte det, og hun fikk betale prisen.
Øynene hennes... Fremdeles i live.
Birmingham, 1960. En kreftsyk kvinne i sluttstadiet der morfin ikke virket.
Hun ble erklært død flere ganger, men likevel nektet hun å dø.
Nok en gang... Øynene.
Alle ble fotografert i live og alle så noe under sine siste åndedrett.
Det prøver vi å gjenskape, og vi er så nær nå.
Det er vårt håp med Lucie.
Og noen få sjeldne andre.
Ikke syns synd på henne. Hun ønsker det nå.
Nei, ikke gjør det!
Stopp det!
Man må se bortenfor smerten, bortenfor menneskelig skikkelse-
-for å se hva hun ser.
For å se endestasjonen som venter oss alle i livet etter dette.
Er det målet? Er det derfor dere har drept og torturert folk i årevis?
Det er ikke tortur når det er i en høyere hensikt.
Vi utvikler deres gave, utvider deres kunnskap.
Kom de for å se det?
De søker svaret bak menneskehetens største mysterium. Det gjør vi alle.
Så dere dreper dem for underholdning?
Jeg ofrer for kunnskapen.
- Hvorfor viser du meg dette? - Jeg ville gi deg sinnsro, Anna.
Vise deg min takknemlighet for at Lucie er der hun hører hjemme.
Dessverre kan jeg ikke gi deg det, Anna.
Begrav henne med familien, og gjør Lucie klar for sluttfasen.
Akkurat som Dr. Patterson ville ha gjort.
Hei, reis deg! Snu deg.
Lucie?
Unnskyld, jeg men jeg må finne vennen min. Jeg kommer tilbake.
Lucie?
Hvor er hun?
Slipp geværet. Legg det ned.
Anna!
Jeg skal hjelpe deg vekk herfra.
Jeg må lete etter vennen min. Løp så fort du kan, Sam.
Gå til noen og fortell om dette stedet.
Det ordner seg. Nå trenger du ikke være redd mer.
Gå nå!
Det er hun.
Det må være hun.
Lucie?
Hjelp!
Herre, vi frydes over ditt barns lidelse.
Gjennom hennes smerte kan vi få kjenne ditt mysterium.
Bort fra henne!
Ta henne ned.
Lucie?
- Hun er der. Hun ser det. - Ta henne ned.
Lucie!
- Lucie? - Hun er der.
- Ta henne ned. - Nei, hun får ikke gå over...
Ta henne ned!
- Ikke la henne dø forgjeves. - Hold deg unna henne!
All smerte var til ingen nytte.
Hun vet svaret som resten av verden har utkjempet utallige slag over-
og ødelagt sivilisasjoner for. La henne ikke lide til ingen nytte!
Hun prøver å prate.
Gå til din...
Bare mørke.
Og de kommer alle til å straffes.
Hva sa hun? Hun var der, hva?
Jeg hørte hva hun sa.
Pater!
Hva sa hun? Hun var der, hva?
Hva var det hun sa? Hva så hun?
Det får du se selv.
Jeg er lei for det.
Jeg ønsker at jeg kunne sveve på en sky.
Og dra hvor jeg ville.
Hvor ville du dratt?
Dit du drar.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!