DAWGS - www.HoundDawgs.org
Hjälp!
- Är det rätt byggnad? - Flickan pekade ut den.
- Den som var här lämnade inga spår. - Nej, ingenting.
Hon var väldigt skärrad.
- Hon kan ha pekat ut fel byggnad. - Ja, det är möjligt.
EN MÅNAD SENARE
BARNHEMMET ST MARY'S
Hej, jag heter Anna.
Du heter Lucie, va? Systern sa det.
Vill du leka eller göra nåt?
Okej då. Hej då.
Gud, när jag till sängs ska gå, vaka över själen då.
Dör jag innan dagen gryr, tag då själen, till dig den flyr.
Lucie! Det är ingen där.
Lugna ner dig. Ingen kommer att göra dig illa.
Systrar, hjälp mig!
Det finns inget monster!
Jag smög in i köket medan syster Rachel bad.
De är fortfarande varma.
Systrarna säger att du är god vän med Lucie.
Har hon nånsin sagt nåt om dem som gjorde henne illa?
Nej.
Vad brukar hon prata om, Anna?
Berätta för honom, mitt barn.
Hon pratar ofta om monster. Hon säger att de finns omkring oss.
Monster?
Har hon beskrivit monstren?
Anna?
Jag är här nu. De ska inte få göra dig illa mer.
Ingen tror mig.
Jag tror dig.
Ge tillbaka kakorna!
Jag önskar att jag kunde sväva på ett moln.
Och flyga vart jag vill.
Vart skulle du vilja åka?
Dit du vill åka.
Tror du henne?
Tror du på det hon säger om monstren?
Jag vet inte.
TIO ÅR SENARE
Vad ska ni göra i dag?
- Städa era rum innan ni går nånstans. - Jag ska hämta Katie om en timme.
Ring henne och säg att du kommer senare, mycket senare.
- Hade inte Katie dumpat dig? - Ingen dumpar mig.
Det sa inte killen som hon hånglade med i går vid sjön.
- Du snackar bara skit. - Han säger det jämt.
- Inte framför mig. - Vad då?
- Brian sa att jag snackar skit. - Han har nog rätt.
Efter frukosten behöver jag din hjälp i källaren.
- Mamma sa åt mig att städa rummet. - Efter att vi är klara.
Är det inte Nicoles tur? Varför slipper hon jämt undan?
För att jag älskar henne mer.
Emmitt?
Sätt dig!
Hur gammal är du?
- Hur gammal är du?! - Sjutton.
Vet du om vad dina föräldrar gjorde?
Snälla...
Förlåt.
Förlåt, förlåt...
Hallå?
Anna? Jag hittade dem.
Jag vill att du ska se dem.
Jag behöver dig, Anna.
Säg var du är.
Lucie?
- Åh, herregud! - Jag hade inget val.
Lucie, vad har du gjort?
Jag var tvungen. Jag sa ju att det var dem.
Du skulle visa mig dem och sen skulle vi ringa polisen.
Polisen? De skulle inte ha trott oss, och det vet du.
De bryr sig inte längre. Ingen gör det.
Förutom du och jag, Anna. Jag ska visa dig.
Det är han. Hans ansikte har förändrats, men ögonen... Jag känner igen dem.
Det är han, Anna.
Och hon.
Det har gått för lång tid. Du kan inte vara säker.
- Inte för att göra så här. - Det är dem!
Ser du?
- De visste. - De?
Barnen.
- Finns det flera? - En tjej.
- Herregud... - De visste vad föräldrarna gjorde.
De är också skyldiga.
Anna, du måste tro mig.
Du måste det. Jag ber dig, Anna!
Snälla, tro mig.
Jag är ledsen... Jag kan inte hjälpa dig längre.
Jag ber dig, Anna.
Anna?
Anna!
Snälla, vänta!
Jag gjorde det. Det är över nu.
Jag stoppade dem.
Det ska vara över.
Ser du? Jag stoppade dem. Snälla...
Snälla, sluta! Jag ber dig!
Det är här igen, Anna.
- Det gjorde mig illa. - Jag är här nu. Ingen ska göra dig illa.
Ett nytt bud ger jag er: att ni ska älska varandra.
Behandla inte en främling med förakt, utan ta honom till era hjärtan...
Anna?
- Snälla, lämna mig aldrig. - Det ska jag inte.
- Lovar du det? - Jag lovar.
Tyst med er, flickor.
Helgat varde ditt namn. Tillkomme ditt rike.
Ske din vilja, såsom i himmelen så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss idag.
Ty riket är ditt och makten
och härligheten i evighet.
Amen.
Kom nu, Lucie. Vi måste gå.
Du skulle ha sett hans min när han öppnade.
Han kände igen mig. Jag såg det i hans blick.
Innan nån kommer. Jag kan inte hjälpa dig här.
Vi måste ta dig till en läkare.
Hur gör vi oss av med kropparna?
- Vi hinner inte. - Annars lämnar det mig inte i fred.
De måste bort, som om de aldrig har funnits.
Då släpper det taget om mig.
Det är snart över.
Är du beredd?
Vad är det?
Kom hit. Kom hit, Anna.
- Känner du lukten? - Snälla, sluta!
Jag har känt den hela mitt liv.
Varje gång han slog mig, varje gång han gick in i min cell.
Han sa att jag var så perfekt.
Han sa att jag var den som alla hade väntat på.
Vi måste hämta de andra.
- Varför kan vi inte lämna dem? - Jag sa ju att jag måste göra det.
Annars lämnar det mig inte i fred.
Jag är helt slut.
Lucie?
Hjälp mig!
- Du måste vara tyst. - Hjälp mig!
Men bara om du är tyst.
Snälla, skrik inte.
- Snälla, ring polisen. - Jag skjutsar dig dit.
- Jag kan inte lämna min familj. - Det gör du inte. Vi måste gå nu.
- Jag vill se mina barn. - Nej, var tyst.
Sluta, Lucie!
- Varför? - Jag försökte bara...
- Varför hjälpte du henne? - Hon förtjänade inte att dö.
Och allt hon gjorde mot mig, då?
Jag har ju berättat för dig. Jag berättade ju det!
- Ska hon få leva i stället för mig? - Nej.
Varför försökte du rädda henne så att hon kunde göra det igen?
- Jag tänkte inte låta henne skada dig. - Du ljuger!
Du trodde mig aldrig.
Du tror att jag är galen
precis som alla läkare.
Som dem som visade sina ansikten för dig.
Säg att du älskar mig.
Lucie!
- Inte... - mer.
Snälla...
Inte mer. Snälla...
Sluta, Lucie!
- Sluta! - Rör mig inte!
Lucie!
Sluta, Lucie!
Det finns inget monster. Sluta, Lucie!
Det räcker, Lucie. Sluta nu. Det är jag.
Det är jag, Lucie.
Det är borta.
Jag hämtar nya kläder åt dig och sen åker vi härifrån.
Det kommer aldrig att lämna mig i fred.
Lucie!
Lucie, snälla...
Lämna mig inte.
Patterson här. Vi kan inte svara för att vi har nåt viktigare för oss.
Vänta!
Snälla...
- Var inte rädd. - Snälla, gör mig inte illa.
Nej, det ska jag inte.
- Jag måste hitta nyckeln. - Nej, vänta!
- Du får inte lämna mig! - Det ska jag inte. Jag lovar.
Snälla, lämna mig inte!
Jag trodde att du hade gått.
Följ med mig.
Kom nu.
Vad heter du?
Samantha. Mamma brukade kalla mig Sam.
Sam.
Jag heter Anna, och jag ska ta dig hem.
Kom nu.
Det finns andra här. Jag hittade henne i källaren.
Du hade rätt om allt.
Vi måste gå.
Övervåningen.
Nu går vi.
Är ni med? Då går vi.
Den här vägen. Skynda dig, Lucie.
Se upp.
In här.
Huka er och var stilla. Var tysta.
Kom, nu går vi.
Vi måste ta oss till bilen.
Vi är nästan framme. Skynda!
Låt henne vara!
Anna!
- Vad heter du? - Anna.
Vad gör du här, Anna?
- Var är dr Patterson? - Han är död.
Och hans familj? Dödade du dem?
Du ligger väldigt illa till, Anna.
Dödade du dem?
Och din vän, vad heter hon?
Jag har ringt polisen. De är på väg hit.
Ser man på...
Lucie!
Jag är ledsen.
Jag är så hemskt ledsen.
Lucie!
Låt henne vara!
Låt henne för fan vara!
Lucie.
Lucie...
Lucie?
Hör du mig?
Är du där?
Jag hoppas att du är det.
Jag behöver dig.
Vi ska ta oss härifrån. Det lovar jag dig.
Vill du leva, Anna?
Öppna ögonen om du vill leva.
Annars får du en stöt till, eller kanske ett dussin.
Fortsätt blunda och du dör.
Kom igen.
- Kom igen, öppna dem nu. - Inte mer.
Inte mer, snälla.
Monstren är inte verkliga.
Du kommer att klara det, Lucie.
Det är snart slut.
Bara ett steg till, och sen är ditt lidande över.
Jag är så glad att du kom tillbaka till oss.
Det ordnar sig, lilla vännen.
Snälla, sluta.
Snälla, sluta...
Snälla, sluta.
Snälla, sluta!
Anna!
Tack att ni alla samlats här i dag. Vänligen sätt er ner så att vi kan börja.
Hej igen, Anna.
- Hjälp mig nån! - De hör dig inte.
Men det är lönlöst, för de vet att du är här.
- Det är sant att jag ringde polisen. - Jag vet.
Ditt korta samtal varskodde oss.
Det och din lilla tur ner i källaren där du stötte på Sam.
Alla utgående samtal går via vår central.
Utan det hade vi trott att arbetet med Sam gick enligt plan.
Jag är dig evigt tacksam.
Utan dig hade vi inte fått tillbaka Lucie.
- Jag gav henne inte till er. - Visst gjorde du det.
Vad är det ni vill ha av henne?
Hennes gåva, så klart.
Det höll henne vid liv när läkarna jobbade med henne som barn.
Det gav henne styrkan att leta efter honom alla dessa år.
Lucie är väldigt annorlunda, men det visste du nog redan, Anna.
Du var beredd att dö i cellen för att slippa lida mer.
Men Lucie är annorlunda. Starkare.
Hon kan överleva det som kan döda dig eller mig.
Fysiskt sett, i alla fall. Men inte mentalt... direkt.
Monstren finns där. De slank igenom hålen som dr Patterson öppnade.
Hon är speciell.
Det är enkelt att skapa offer.
Man låser in dem i mörkret och de börjar lida.
Sen matar man lidandet metodiskt så att det varar.
Försökspersonen går igenom olika faser och utsätts för trauma
som i sin tur öppnar de där hålen.
Brukar Lucie se sånt som inte finns, sånt som kan skada henne?
De här offren, precis som du och jag, nådde sin bristningsgräns.
Martyrer är så mycket mer.
De är så sällsynta, så ovanliga.
Martyrer överlever smärta och tortyr, precis som Lucie.
Och de vägrar att dö.
De utstår jordens hemska synder och uppoffrar sig.
De går utöver sig själva.
Du är helt galen! När polisen kommer...
Du kan omöjligt förstå.
Longshengprovinsen, 1912.
Kvinnan anklagades för fruktstöld och bestraffades.
Hon var vid liv när fotot togs. Titta på ögonen.
Jouans-Lussac, 1945. Specerihandlaren som låg med en tysk.
Fransmännen ogillade det och hon fick betala priset.
Hennes ögon... Fortfarande vid liv.
Birmingham, 1960. En cancersjuk kvinna i slutstadiet som inte längre fick morfin.
Hon dödförklarades flera gånger, men ändå vägrade hon dö.
Ännu en gång... Ögonen.
Alla fotograferades vid liv och alla såg nåt under sina sista andetag.
Det försöker vi att återskapa, och vi är så nära nu.
Det är vår förhoppning med Lucie.
Och några få andra.
Tyck inte synd om henne. Hon kommer att välkomna det.
Nej, gör det inte!
Stoppa det!
Man måste se bortom smärtan, bortom mänsklig skepnad
för att se vad hon ser.
För att se slutdestinationen som väntar oss alla i livet efter detta.
Är det målet? Är det därför ni har dödat och torterat folk i åratal?
Det är inte tortyr när det är för ett högre syfte.
Vi utvecklar deras gåva, vidgar deras kunskap.
Kom de för att se det?
De söker svaret bakom mänsklighetens största mysterium. Det gör vi alla.
Så ni dödar dem för nöjes skull?
De offras för kunskapen.
- Varför visar ni mig det här? - Jag ville ge dig sinnesfrid, Anna.
Visa dig min tacksamhet för att Lucie är tillbaka där hon hör hemma.
Tyvärr kan jag inte ge dig det, Anna.
Begrav henne med familjen, och gör Lucie redo för slutfasen.
Precis som dr Patterson skulle ha gjort.
Du där, ställ dig upp! Vänd dig om.
Lucie?
Förlåt, jag men jag måste hitta min vän. Jag kommer tillbaka.
Lucie?
Var är hon?
Släpp geväret. Lägg ner det.
Anna!
Jag ska ta dig härifrån.
Jag måste leta efter min vän. Spring så fort du kan, Sam.
Gå till nån och berätta om det här stället.
Det ordnar sig. Nu behöver du inte vara rädd längre.
Gå nu!
Det är hon.
Det måste vara hon.
Lucie?
Hjälp!
Herre, vi fröjdas åt ditt barns lidelse.
Genom hennes smärta kan vi lära känna ditt mysterium.
Bort från henne!
Ta ner henne.
Lucie?
- Hon är där. Hon ser det. - Ta ner henne.
Lucie!
- Lucie? - Hon är där.
- Ta ner henne. - Nej, hon får inte gå över...
Ta ner henne!
- Låt henne inte dö förgäves. - Håll dig borta från henne!
All smärta var meningslös.
Hon vet svaret som resten av världen har utkämpat otaliga strider
och förstört civilisationer för. Låt henne inte lida i onödan!
Hon försöker prata.
Gå till din...
Bara mörker.
Och de kommer alla att straffas.
Vad sa hon? Hon var där, eller hur?
Jag hörde vad hon sa.
Fader!
Vad sa hon? Hon var där, eller hur?
Vad var det hon sa? Vad såg hon?
Det får du se själv.
Jag är hemskt ledsen.
Jag önskar att jag kunde sväva på ett moln.
Och åka vart jag ville.
Vart skulle du vilja åka?
Dit du vill.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!