www.HoundDawgs.org
Jag ser bara sovsalar och sköterskeexpeditioner.
- Det är ju ett sjukhus. - Ett barnsjukhus. Det behövs färg.
Lägg av nu.
Är vi inte delägare?
Ditt jobb är att bota dem, mitt är att få dem att må bättre.
Vi behöver djurklistermärken på fönstren, segelbåtar i taket...
- Han har rätt. För en gång skull... - Uppmuntra honom inte.
Tack ska du ha. Du ska bli min första styrelseledamot.
Jag vill inte sitta i nån styrelse, men tack ändå.
Som du vill. Fegis...
Bobby, du är sjukhusstyrelsens nya medlem. Grattis.
- Grattis. - Grattis.
Börjar man ett nytt liv ska man inte ta med för mycket av sitt gamla.
Säger mannen utan bagage.
Ja, jag är väl rätt praktiskt lagd.
Jag kommer att sakna dig, tjejen.
Ring om du behöver nåt. Lovar du det?
- Skaffa en egen dotter. - Behövs inte. Jag har ju Poodles.
Inte i bilen. Jag menar allvar.
Jag borde bara flytta in.
- Det får du inte. - De bästa åren i våra liv.
Det blir som på college igen, fast utan Poodles och ansvar.
- När blev hon ditt ansvar? - Ni klarar er inte utan mig.
Jaså? Jag skulle inte tro det.
Jag är bara glad att jag har fått tillbaka mina vänner på heltid.
FEM ÅR SENARE
HYDROMORFON WATTS, FRANCIS L.
Ja?
Hej, är det Franny? Är det du?
- Ursäkta, men vem är det? - Det är jag, Olivia.
Hallå?
- Vad gäller det? - Det är jag, Poodles.
- Poodles! - Hunden?
- Du måste ha ringt fel. - Sluta nu.
Du går på det varenda gång. Poodles!
Jag kan inte tro det. Är det verkligen du?
- Väckte jag dig? - Nej, jag satt och jobbade det.
- Hur är det med dig? - Jag har precis gift mig.
- Och jag vill flytta till Philadelphia. - Vill du flytta hem?
Jag vet. Jag tror inte det.
Han ville inte att jag skulle fråga.
Han är jättesnäll. Du kommer att gilla honom.
Nej, det var inget allvarligt, bara en dispyt med prefekten.
Det låter fantastiskt, Franny.
Okej, vi hörs snart igen.
- Du hade inte behövt säga det. - Franny bryr sig inte.
När såg du den där killen sist? Jag har ju inte ens träffat honom.
Vad sa han?
Han sa "ja".
- Vad betyder det? - Han sa att det är inga problem.
- Att få ett jobb eller en intervju? - Jag tror att du får jobbet.
Det var som fan. Kan han göra så?
Det finns inte mycket som han inte kan.
Franny?
God morgon, Fran.
Jag börjar tröttna på det här norrläget.
Vill du flytta till andra sidan?
Nej, vi ställer tillbaka allt som det var. Jag väntar besök.
Besök?
Hon kommer. Poodles kommer. Det är bra.
- Så vi ska flytta till Philadelphia? - Ja, jag tror det.
- Vill du verkligen det? - Det var ju min idé.
Jag gillar den här. Jag tar den röda.
Jag känner mig yngre.
Jag känner mig så ung och fräsch.
Jag känner mig så förtjusande.
Förtjusande.
Full av tjusning.
Hur är läget?
Susan, kul att se dig. Du ser pigg ut.
Hej där, hjärtat! Du är ny här, va?
Hallå där, kompis!
Stör jag?
- Vad är fel? - Jag hatar att vara här.
- Vad kan jag göra åt det? - Ta mig härifrån.
Om du vill det så.
Okej då.
Då ska vi ta dig härifrån.
- Vad gör du? - Flyr undan.
- Vad gör vi? - Vi gömmer oss.
Ibland när jag är riktigt ledsen brukar jag gömma mig.
- Gör du? - Javisst, ofta. Det gör alla.
Brukar de hitta dig?
Bara om nån letar efter mig.
Vet du vad? Det är mycket roligare att gömma sig tillsammans med nån.
Det vet du väl. Du är med mig nu.
Får jag fråga dig nåt viktigt? Min vän kommer och jag ska ha fest.
- Ska jag klippa mig? - Ja, du liknar en trollkarl.
Alla andra håller med. Då får jag väl göra det.
Jag minns knappt sista gången du såg så här bra ut.
- Det säger du bara. - Nej då.
Du ser bra ut, Fran.
Hon kommer att säga detsamma.
- Jag har inte sett honom på flera år. - Är han inte på sjukhuset?
- Han tittar till barnen ibland. - Annars är han ett spöke.
- Jag har inte träffat honom. - Men snart så.
- Franny anställde dig visst på direkten. - Jag är bara glad att vara här.
Han påskyndade visst saker och ting för den här unge mannen.
Nu ska vi bara se till att hitta nånting att göra åt honom.
Jag är tillbaka! Jag är inte död.
- Snygg frisyr. - Du skulle behöva klippa dig.
Vänta lite här... Ett nytt ansikte i ett helt hav av gamla gubbstruttar.
- Du måste vara doktor Luke. - Ja. Trevligt att träffas, sir.
Välkommen till Philadelphia. Jösses, du är riktig snygging!
Hon har lyckats bra.
Är du en riktig doktor eller spelar du bara en på teve? Jag skojar bara.
Den unge doktorn... Här, jag har nåt åt dig. Manschettknappar.
Om du ska bli en riktig man, så behöver du såna här.
Jag köpte dem till Olivias far för länge sen.
Jag vill att du ska ha dem.
- Du har stora skor att fylla. - Tack, men jag...
- Berätta inte för Poodles om de här. - Så klart inte.
Vem är Poodles?
Hon kallas så. Visste du inte det?
Jaha, Olivia. Nej, det visste jag inte.
Jag kallar henne det.
Varför gömmer du dig?
Jag har inte sett nån av dem på flera år.
Jag vill inte att nån dömer mig.
Ska jag få dem att gå? Det kan jag ordna.
Se på dig.
Sist jag såg nåt så fulländat...
...var när du låg i magen.
Jag visste...
Jag visste att du skulle bli speciell, och jag har aldrig fel.
Poodles, vi är här för dig. Du anar inte hur glad jag är att se dig.
Du får mig och alla omkring dig att le.
Jag är så glad att du är tillbaka och ger oss ännu en anledning att le.
När Olivias föräldrar gifte sig precis här
sjöng jag en sång för min bäste vän och hans nyblivna fru.
För att upprätthålla traditionen ska jag göra det igen, och ingen kan stoppa mig.
Hördu grabben, tror du att hon är din? Nej, hon är min tjej!
Gå upp och dansa, ni två.
Jag minns inte när jag var här sist.
Är det därför du inte hjälper till? Jag visste väl att det fanns ett skäl.
Du minns det nog inte, men när du var liten
trodde du att jag var fiskare för att jag hade båt.
- Jag har för mig att du sa det. - Ja, det är möjligt.
Men jag var ju tvungen att vara nånting.
Jag har alltid velat vara fiskare.
- Franny, jag vill be om ursäkt. - Vad menar du?
För att jag gav mig av.
Jag borde ha funnits där för dig efteråt.
- Sluta, Poodles. - Jag menar allvar.
Jag var bara tvungen att sticka. Förlåt mig.
Du har inget att be om ursäkt för.
Jag fanns inte heller där för dig.
Man kan ändå inte göra nåt åt det. Det viktiga är nu.
Du är här, och det är fantastiskt.
Jag vet vad du tänker.
Jag är inte för ung för att skaffa familj.
Nej, det är du inte.
Luke!
Vilken trevlig överraskning. Riktigt trevlig.
Franny har visst en bröllopspresent åt oss.
Fortsätt blunda.
Varför är vi här?
- Ni ska inte få barn i norra Philadelphia. - Vad pratar du om?
Varför inte?
Vill ni inte att barnet ska omges av natur och få allt som Poodles hade?
- Är det här ert gamla hus? - Nej, inte längre.
- Har du köpt mitt hus? - Jag köpte det åt er tre.
- Välkomna hem! - Herregud, Franny! Sakta i backarna.
Vänta lite nu.
- Vet du ens om hon vill ha det? - Ge det en chans. Se er omkring.
Förtrollningen finns kvar, eller hur?
Känner du den?
Mycket nöje.
Det är ett jättefint hus, Franny, men vi kan inte bara sticka.
- Vi har ett hyreskontrakt. - Jag pratade med hyresvärden.
- Gjorde du? - Ja, jag ville underlätta för er.
Jag försöker bara hjälpa er.
Ni har nog en hel del lån. Du har säkert tagit studielån.
Hur mycket?
Ett par hundra tusen.
Jag skojar bara. Tror du att jag är så taktlös?
Hon står ju där borta. Det vore jäkligt stört!
Jag älskar överraskningar. Se bara på henne.
Jag vill inte trampa på nåns tår.
- Jag vill bara det bästa för er familj. - Jo, men du köpte ett hus.
Du behöver bara tacka nej. Gör du det, så glömmer vi allt.
Du bestämmer, Lukie.
- Varför ska du alltid vara så dramatisk? - Tycker du att jag är det?
Jag kan inte fatta att du gjorde det.
Jag hittade huset när din mamma var gravid. Jag hittade mäklaren.
- Kan vi prata om det? - Vi går in och pratar.
Alltså, bara jag och Olivia.
Allvarligt? Jag förstod inte det.
Vi lägger undan pennan och ingen skriver på nåt. Vet ni vad?
Gå in och vara lite för er själva. P som i Poodles.
Mycket nöje.
Ha inte sönder nåt.
Menar han verkligen allvar?
- Är du okej? - Såg du hans min?
Vi kan nog inte tacka nej.
- Varför är han så rik? - Jag har aldrig frågat.
Inte? Det är svårt att tro.
Jag var bara ett barn. Jag tänkte inte på sånt då.
Har han nånsin haft ett jobb? Vad då?
Jag vet inte. Han är filantrop.
Det är definitivt inget jobb.
Han har inte haft det lätt.
60 år gammal.
Inga barn, ingen familj och inget jobb.
Vad gör han hela dagarna?
Jag har faktiskt ingen aning.
Det är nåt fel på den där killen.
Det är nåt fel.
Var inte så taskig nu.
Jag vill bara veta vad han vill ha utav oss.
Jag är skyldig honom det.
Att ta emot ett hus från honom?
Jag vill att vårt barn ska lära känna min familj.
Det där huset är det närmaste jag kan komma dem.
Jo, jag vet.
Kom igen nu.
Vi ställer allt utanför först. Vi kan ta in det sen.
Killar, ställ de stora sakerna... Ska jag hålla den åt dig?
Ta inte det där.
Det där med.
Mitt herrskap, det här är speciellt. Vi förvandlar ett hus till ett hem.
Det ser bra ut när du bär grejer. Riktigt bra.
Jag önskar att jag vore gravid. Jag skulle bara sitta där och röka på.
Åh, nej...
- Vad har hon gjort nu? - Det passar dig perfekt.
- Som på den gamla goda tiden... - Nej, låts oss sova! Låt oss sova!
- Och du, en läkare. Skäms... - Franny, varför är du här?
- För flytten. Var har du varit? - På jobbet som du fixade.
- Kom, jag behöver din hjälp. - Jag måste prata med Olivia.
Poodles sover. Släck den där. Inga laster mer. Kom nu.
Varför gör jag det här, Franny?
Vänta, vänta! Stopp.
Jag visste det! Det var som fan!
Vad är det för nåt?
Hur är det, lille vän? Har du haft det bra?
Det är helt otroligt.
Mia och jag grävde ner den strax efter att de flyttade in.
Mia? Olivias mamma?
Hur var hennes föräldrar? Olivia pratar inte om dem.
Vi var kumpaner. Bobby var min högra hand.
Mia...
Hon var väldigt speciell.
Hon var den roliga av oss tre.
Vi tog hit den finaste flaskan och grävde ner den.
Jag vet inte vad vi tänkte.
Antagligen att vi skulle gräva upp den när vi var gamla och törstiga.
Nu är det bara du och jag, kompis.
Till sista droppen.
Jag vill fråga dig en sak, Franny.
Det här är min stund, grabben. Sabba den inte.
Betalade du av mina lån?
Om du inte vet nåt, så vet inte jag nåt heller.
- Så du betalade dem? - Ja, det gjorde jag.
Herregud, Franny! Hur då?
Du arbetar för mig. Jag vet vad du har för inkomster.
- Se det som en bonus. - Jag är ingen idrottsman!
- Du är läkare och förtjänar det. - Jag är för fan inte din högra hand!
Varför är du så jävla självisk? Jag gjorde det här för Poodles med.
Inte bara dig, utan båda två. Sätt dig ner!
Snälla, sätt dig ner.
Du är läkare och ska inte ha några lån. Du ska rädda folk.
Kämpa emot hur mycket du vill, för det spelar ändå ingen roll...
Okej, betala tillbaka allt inom fem år. Och då menar jag vartenda öre.
Jag menar det. Jag får ut mer av det här än du, så jag borde tacka dig.
- Lägg av nu. - Tack ska du ha, grabben.
Sluta.
Tack.
Ta en klunk. Var inte oartig.
Sätt dig. Det är faktiskt inte så dumt.
- Vad är det för nåt? - Jag minns inte ens.
Slösa inte bort det.
- Fy fan! - Din mes.
- Hur är det? - Bara bra.
Är Charlie här?
Charlie? Han är...
Han är på baksidan.
Kan jag hämta nåt åt dig?
Lukie, har jag...? Jag vet inte om jag nämnde det.
Vi ska ha en välgörenhetsgala för sjukhuset. Följ med mig.
- Gärna det, men jag jobbar. - Jag har redan pratat med Romano.
- Styrelsen har godkänt det. - Gick du till styrelsen?
Ja, det är jag som är styrelsen.
Jag vill visa upp dig.
Du är min kille, hennes kille och allas kille.
Vad är det här? Bygger du en spjälsäng? Så gulligt.
När hann du med det? Det är otroligt.
Jag är en duktig snickare. Jag vill gärna hjälpa till.
Jag skulle vara stolt om jag fick... Jag kan det här.
Jag tror att jag fixar det själv.
Om jag inte gör det, så är du den första jag ringer.
Okej då.
Gör er hemmastadda nu, era två små turturduvor.
Vi ses på sjukhuset i morgon.
- Har du en smoking? - Nej, det har jag inte.
Ingen fara. Jag ordnar det.
Om ni behöver nåt, så är det bara att ringa.
- Tjingeling, Poodles. - Hej då.
Jag älskar dig.
Hej då, Franny.
- Jag trodde inte du var rädd för nåt. - Det är jag inte.
Det är bra, för allt kommer att ordna sig.
- Jag har också opererat mig. - Har du?
Inget att vara orolig för. Det kommer att gå bra.
Men efteråt blev jag lite konstig.
Jag började prutta hela tiden. Hoppas det inte händer dig.
Dessutom kommer jag att vara med hela tiden.
- Är det sant? - Javisst. Vill du det?
Ja.
Nej, Armando. Mät inte där. Han blir bara osäker på sin pille.
Var var jag? Just det, poängen.
I slutet av förhållandet visste vi att det var över.
En jättesnygg tjej. Men det enda jag tänkte på var att hon skulle visa
sin sneda tand för nån annan och le så där gulligt.
Det var då jag insåg att jag faktiskt föredrar att vara ensam.
- Visst... - Alla har inte en Poodles, min vän.
Tack och lov.
Armando, hämta den svarta. Hämta fracken.
Så där, ja. Nu snackar vi.
Ska jag vända mig om?
Riktigt stiligt.
Det var som fan. Tror du inte...?
- Kommer jag inte vara för finklädd? - Du kommer att vara förtjusande.
Prova den.
- Ska jag prova den nu? - Javisst.
Lukie, jag vill att du gör mig en tjänst.
Inget sånt, din sjuke fan.
Jag vill att du skriver ut ett recept. Jag avskyr att gå till läkaren.
Kan du göra det? Det är enklare så.
Tyvärr kan jag inte det, Franny. Jag har inga fria tyglar.
Är det inte jag som håller i de där tyglarna?
Jo...
Okej, vad tar du för nåt?
Jag vet inte ens vad det är.
Jag råkade spilla ut det.
- Morfin, Franny? - Ja, och?
Jag kan inte skriva ut det.
- Varför inte? - Har du verkligen så ont?
Jag tror inte att du behöver det.
Du ska nog inte säga åt mig vad jag behöver, Lukie.
Det var inte lätt att fixa jobbet åt dig.
Hur länge har du tagit det här?
Jag skojar bara! Det var bara ett skämt, grabben.
Det var ett test. Du klarade det. Jag är stolt över dig.
Nej, det är bra. Du är precis som Bobby. Han skulle inte heller ha gjort det.
Du viker dig inte för mig eller nån annan. Världen behöver mer män som du.
Minns du mig? Det är Franny.
Din gamle vän, Franny Watts.
Hur är det?
- Francis? - Franny, Francis... Franny Watts.
Kan du fylla på den åt mig? Tack.
Era påfyllningar är slut.
Det kan inte stämma.
Har ni ett nytt recept, sir?
Nej, jag behöver inget. Dr Gibbs brukar ringa in dem.
Då får ni ringa dr Gibbs.
Det är efter midnatt. Jag kan inte ringa honom nu.
- Har du verkligen kollat rätt namn? - Rör inte datorn!
- Gå till sjukhuset om det är akut. - Jag har ett sjukhus. Jag driver ett!
Då får ni gå dit.
Okej då.
Jag ber om ursäkt...
Kolla här. Titta vad jag har. Jag lägger den här.
Den...
- Kan den få dig att hjälpa mig? - Sir, gå härifrån.
Jag kan inte hjälpa er, sir.
Kan du hjälpa mig? Kan du det?
- Det kan jag inte. - Jag mår inte bra.
Ring er läkare och be honom skriva ut ett recept.
Mer kan jag inte göra, sir.
Förlåt, jag skäms...
Förlåt, jag borde inte ha skrikit.
- Er klocka. - Behåll den.
Du får den.
Han är en schyst kille.
- Men en del av mig... - Vad då?
...vill bara strypa honom.
Jag gillar honom. Det gör jag, men...
Hur orkade din pappa med det?
Mina föräldrar var bara kompisar med honom.
De behövde ingenting av honom.
Jag behöver ingenting.
Bara lite möbler, kanske...
Är du okej? Förlåt.
Hjälp!
Bobby! Jag kommer!
Du kommer att klara dig.
Bobby! Bobby!
Stanna här hos mig.
Hjälp!
Hjälp! Hjälp!
Stanna här hos mig, min kära.
Stanna här hos mig, Bobby.
Hjälp!
Jag tänker inte sluta prata. Bara en sak till.
Låt mig presentera vår nyaste medlem i stiftelsestyrelse:
Dr Luke Harris.
Ställ dig upp, Luke.
Dr Luke Harris, gott folk!
När jag tittar på den här unge mannen ser jag...
...min bäste vän, dr Bobby McClellan.
Han är läkaren som gav upphov till hela det här företaget.
Han var en hedervärd man.
Till skillnad från mig skulle han aldrig stå här och be om pengar.
Ursäkta mig...
Den finaste gåvan som min bäste vän Bobby gav mig var hans vänskap.
Och nu ger han sitt arv till mig, att dela med denne unge man.
Du tänker väl inte svika oss?
Nej, det kommer du inte göra.
Tack så mycket.
Du har nog sett värre.
- Tack så mycket. - Tack själv.
Kungen av Philadelphia!
Får jag stjäla prinsen en stund?
Vet du vem det var?
En idiot. Han är borgmästare för att jag inte ställde upp.
- Jag måste hem till Olivia. - Hon är 20 minuter bort.
Hon ringer om värkarna börjar.
Hörde du? Du är vår nye medlem.
Varför är jag det? Jag har inte ens visat vad jag går för.
Jo, för mig. Du behöver inte göra det för nån annan.
Säg bara tack och sup dig full med mig.
Du behöver det, och jag behöver det ännu mer.
Lukie!
En tidigare cigarrsalong. Bobby tog hit mig när jag fyllde 27.
- Vad gör vi här? - Det är min födelsedag.
- Luke, möt Molly. Molly, möt Luke. - Hur är läget?
Vill du en ha? Jag köpte dem åt Molly.
Jag tror inte att hon heter så.
- Hej, jag heter Luke. - Molly.
Molly gav dig ecstasy.
Kom igen, Franny! För fan...
Det är min födelsedag. Vem bryr sig?
Ta den nu. De kostade 40 dollar.
- Glöm det. Jag vägrar ta ecstasy. - Jävla glädjedödare!
- Jag är faktiskt din chef. - Tänker du tvinga mig? Lägg av.
- Du förtjänar det. Ta den. - Sluta nu.
Jag tänker inte ta ecstasy.
In med dig, kåtbock!
Läget?
- Luke här. Lämna ett meddelande. - Hej, det är jag.
Jag vill inte förstöra din kväll, men jag vill bara veta om du kommer hem.
Jag vill inte vara ensam.
Jag vill inte vara här. Ring om du kommer hem.
Jag måste säga sanningen.
Olivia avgudar dig.
Det gör hon.
Jag fattade det inte i början.
För du är rätt irriterande, ärligt talat.
Du är som en galen farbror som är rätt cool.
Du har en massa pengar och kan bara komma och gå.
Du behöver inte ta itu med några problem. Det måste vara skönt.
Och jag ska bli pappa.
Jag vet det.
- Jag ska bli pappa. - Du ska bli pappa. Det ska du.
- Det är galet. - Du kommer att bli en bra pappa.
Du kommer du.
Det var inte planerat. Vad skulle jag ha gjort?
Jag ville inte förlora henne, för jag älskar henne.
Jag ville bara inte förlora henne.
Jag trodde inte att jag skulle bli det nu.
- Jag gillar din halsduk. - Var inte orolig.
- Det kommer att gå bra. - Jag är orolig.
Du kommer att bli en bra pappa.
Och en bra man, för du är bra.
Kom igen. Klättra upp.
Visst känns det bra?
Det känns bra!
Var har du varit nånstans?
Var har du varit?
Ett sista stopp. Det här är det bästa av allt.
Hur många är vi egentligen? Jag väntade inga gäster.
- Vill du ha en sängfösare? - Nej, det är bra. Jag vill bara sova.
Jag förstår precis.
- Så du bor kvar här? - Jag bodde här för länge sen.
Sovrummen finns på övervåningen.
Känn dig som hemma.
Som du vill.
Maka på dig, herrn.
- Får jag fråga dig en sak? - Franny, jag orkar inte.
- Jag är helt slut. Jag orkar inte. - Sov nu. Det är ingen som hindrar dig.
Sov nu.
Du vet...
Jag ville aldrig...
Jag ville aldrig vara nära nån.
Jag ville bara att folk skulle älska mig.
Allihop.
Det är ingen slump att du är här.
Vi är tillsammans igen.
Det är det inte.
Du, Bobby och Mia var de enda jag stod nära.
Jag ville bara komma nära. Förstår du det?
Jag sa inget.
Jag sa inget till nån.
Jag berättade inte för nån.
Jag sa inte till nån att det var mitt fel.
Minns du det? Kommer du ihåg vad som hände, Bobby?
Det borde ha varit jag och inte du, Bobby. Du hade allt.
Det borde ha varit jag.
Franny?
- Hej, Franny! - Sam, det var länge sen.
- Ja, verkligen. Du ser pigg ut. - Snacka inte skit nu.
- Jag blev utskämd på apoteket. - Jag vet. Jag ber om ursäkt för det.
- Och? - Jag har försökt nå dig i flera månader.
Sen när? Ut med språket.
Hädanefter kan jag inte skriva ut fler påfyllningar åt dig.
Din återhämtning har redan pågått alldeles för länge.
- Jag har lämnat meddelanden. - Visst...
Jag har varit rätt schyst mot dig, Sam. Visst har jag varit det?
Du tar narkotiska preparat. Jag kan råka illa ut.
Du gav mig dem och fortsatte skriva ut dem!
- Nu backar du för att rädda ditt skinn! - Nej, vi har båda en del i det här.
Det är precis det som händer här!
Sam.
Sam...
Jag mår inte bra. Jag gör inte det.
Jag mår inte bra alls!
Jag vet. Lyssna på mig nu.
Jag förstår det. Vi gör så här.
Jag skriver ut ett recept på Tramadol som avvänjning från hydromorfon
och sen klonazepam för att lugna dina nerver. Okej?
Vad fan snackar du om?
Vad i helvete gör du mot mig?
Sam, vad är det? Vill du mer pengar? Betalar jag inte tillräckligt?
Är det problemet? Du kan få precis vad du vill.
Ditt bästa alternativ är en drogavvänjningsklinik.
De är väldigt diskreta och kommer att ta väl hand om dig.
Jag är 60 år gammal.
Jag är 60 år gammal och har mycket svåra smärtor.
Jag är ingen missbrukare.
Hjälp mig.
Jag ber dig.
Sam, det är Franny. Förlåt om jag ringer hem.
Jag behöver bara lite hjälp.
Det är benet. Nej, bara benet.
Nej, jag tänker inte gå på avvänjning.
Kom igen, Sam. Var lite resonlig.
Det är fem år! Jag vet för fan vad jag behöver!
Förlåt... Vänta!
Jag kan inte komma imorgon. Gör det nu.
Ring bara in det. Snälla, gör det.
Ring in det.
Ring inte det, ring in det, ring in det! Gör det bara.
Gör det!
Så dum och oförsiktig.
Ge mig nåt starkt, doktorn.
Du ska få ibuprofen.
Ibuprofen?
Skämtar du, eller? Kom igen!
Nej, jag har riktigt ont. Det är allvarligt.
Luta dig tillbaka nu.
Och hydromorfon, då? Se bara på det här såret.
Är inte det ett bättre alternativ? Jag har så fruktansvärt ont.
- Jag ska bara avsluta det här. - Spela inte dum nu.
Jag kan säkert hitta några snubbar som säljer knark till mig,
men jag är ingen knarkare! Titta på mig!
Jag vägrar köpa det på gatan. Jag vill ha smärtlindrande läkemedel!
Det här är ett jävla sjukhus! Jag vill inte ha paracetamol!
Kan du hjälpa mig? Är du sjuksköterska eller läkare? Vad fan är du?
Franny, vad gör du?
Franny?
Jag kom för Toby. Jag vill träffa honom.
Vad har hänt med dig?
Jag är här.
Toby? Toby?
Var är han?
Var är Toby?
Jag sa att jag skulle vara här. Det är viktigt att han tror mig.
Toby?
Var är han nånstans? Var är Toby?
Vad hände? Han var där. Jag har ingen nytta av dig.
Lukie! Jag vill prata med Luke.
Luke! Jag vill ha Lukie!
Rör mig inte! Vem fan tror du att du är?!
Lugna ner dig.
- Ring inte polisen! - Jag vill veta vem som är ansvarig!
- För vad? - Toby! Han är död!
- Det är han inte. - Ljug inte!
Han ljuger inte. Han är på uppvaknandet.
Han mår bra. Han mår bra, okej?
- Ge mig bara fem minuter. - Få ut honom härifrån.
Kom nu.
Jag tänker inte ens försöka förstå mig på dig, för det kan jag inte.
Ingen kan nog det.
Du är morfinmissbrukare, men det är inte ditt största problem.
Antingen söker du hjälp eller håller dig borta från min familj. Förstått?
Har du sagt nåt till henne?
Har du det?
Tror du att du kan komma emellan oss?
Hon vill ha mig i sitt liv.
Det är du som har problem. Du är svartsjuk och svag.
Hur tror du att du kom hit? Du fick jobbet tack vare mig.
Du kan inte ens ta hand om din familj utan mig.
Vill du få mig avskedad? Gör det, då.
Jag vill inte ha nåt av dig. Vi behöver dig inte.
Du har inga problem, inga riktiga problem.
Bara för att du ger och ger så är du ingen del av nåt.
Det är bara en ursäkt för att vara feg.
Du är en dålig person. Du är en knarkare med skuldkänslor.
Se bara på dig. Har du alltid varit så här, Franny?
Franny?
Franny!
Jag ser dig, Franny!
Vad är det?
Jag kommer.
Hej, kom in. Vad gör du här?
Kom in.
Jag ber om ursäkt för röran. Jag vet inte vad som hände.
- Du behöver hjälp, Franny. - Vad sa du?
Jag vill hjälpa dig. Jag vill stötta dig den här gången.
- Jag mår bara fint. - Nej, det gör du inte alls.
Vi flyttar ut.
- Vi hör inte hemma där. Vi åker. - Vänta lite här. Du kan inte...
- Det är för nytt. Du behöver lite tid. - Nej, inte för mig.
Jag vet vad du försöker göra. Vi borde inte ha setts. Det är mitt fel.
- Jag ville bara göra rätt för mig. - Förlåt mig.
Du får inte vara en del av mitt barns liv.
Inte om det ska vara så här.
När jag var liten såg jag upp till dig.
Vad hände?
Du är inte den ende som förlorade dem.
Jag är beredd att hjälpa dig.
Men jag tänker inte tycka synd om dig längre.
Du måste växa upp.
Behöver jag växa upp? Behöver jag det?
Vad har du för rätt att komma hem till mig och säga så?
Du är bara en tjej som blev på smällen!
- Du är ingen prinsessa. - Snälla, sluta nu.
Vill du ha utrymme? Stick härifrån, då! Försvinn!
Du är inte Mia, och det kommer du aldrig vara.
Poodles, vänta!
Förlåt mig.
Stanna!
Stanna, Poodles!
Förlåt mig så mycket.
Du har rätt. Jag är en sketen nolla.
Jag bara...
Vad är det? Vad är fel?
- Vad har hänt? Vill du att jag ringer? - Ta mig till Luke.
- Vet du var Luke är? - Det här får inte upprepa sig.
Nej, det slut med det nu. Jag är hemsk, mina problem är futtiga
och jag måste lära mig att hantera dem.
Men Oliva är på akuten och jag måste hitta Luke.
Dr Harris?
Ni förstod väl att det var en ursäkt.
Dr Harris?
Ja?
Du kan inte mena allvar, Franny.
Hej, Toby! Kul att se dig! Du ser pigg ut.
- Vad gör du här? - Olivia är på akuten. Hon vill träffa dig.
- Vad sa du? - Det är ingen fara. Hon mår bra.
Hon är hos läkaren nu och kanske måste föda.
Jag har inte alltid varit så här. Jag brukade vara rätt lugn.
Ja, om du säger det så... Tack att du tog hand om det här.
- Du... - Vad är det?
Är jag för gammal för avvänjning?
Du är för gammal för Molly...
Ja...
Mr Watts?
- Är allt bra? - Det blev en pojke.
- En pojke? - För tidigt född, men han mår fint.
De vill träffa dig.
- Vill de det? - Ja.
Där är Robert.
Sa du Robert?
Ja. Vill du träffa honom?
Javisst.
Kom då.
Får jag vara ensam med honom en stund?
Javisst.
Jag är så hemskt ledsen, Bobby.
Så hemskt ledsen...
Mr Watts?
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!