Enerett/norsk distribusjon: AS Fidalgo
Maria Enders vil ikke besøke Jakarta. Eller Lima.
Annie Leibovitz-fotografering én dag, i New York, som avtalt.
Ja, timeplanen er stram. Beklager.
Nå må jeg ta en annen samtale. Ring meg igjen i morgen.
Ja, det er Valentine, Maria Enders' personlige assistent.
Vi vet datoen for rettsmøtet, men hun er ikke i Paris da. Vi sa fra.
Det er hun som krever skilsmisse, hvorfor skulle hun trenere det?
Vi skal... Hallo?
Beklager, vi er på et...
Hallo?
Beklager, jeg hører ikke... Vi er på et tog og det...
Faen!
Hallo?
Nei, jeg kan fremdeles ikke...
Vi er i Alpene. Her kryr av fjell og tunneler og...
Leste du om Google og brukernes personvern? Skandaløst!
De er altfor mektige. Takk.
Jeg fikk tak i Gwen. Hun lovet å fjerne den X-Men-greia fra IMDB.
Én gang var nok. Jeg spiller ikke Nemesis igjen.
De er nødt til å gjøre det nå, for alle blogger om det alt.
Jeg har vokst fra å dingle i tau foran grønne skjermer.
Fansen blir knust.
Snakket du med... Hva er det nå han heter...?
Urs Kobler? Er timeplanen klar for i kveld?
Du har bare de tre intervjuene. Så prisutdelingen og middag.
Han møter oss i Zürich og kjører oss til Dolder.
- Det var der du ville bo. - Vil du høre utkastet til talen?
"Det er en ære at Wilhelm Melchior ba meg ta imot prisen på hans vegne.
Han besluttet for lenge siden å holde seg unna rampelyset.
Ikke fordi han er sky eller stolt. Han er beskjeden og sjenerøs.
Men han trenger fred og ro for å kunne skrive.
Skulle ønske jeg kunne love at jeg selv skal gi ham prisen...
Men Wilhelm forbød meg det. Han ba meg komme til Sils Maria, -
- der han bor på denne tid av året, men jeg måtte komme tomhendt.
Når jeg er her i kveld, er det fordi jeg skylder ham alt.
Han valgte en ukjent 18-åring til hovedrollen i skuespillet -
- Maloja-slangen, og senere i filmen.
Den ukjente skuespilleren som spilte Sigrid var meg.
På to måneder ga han meg alt jeg trengte til å bygge -
-karrieren min på."
Det er greit fram til hit, så har jeg bare bruddstykker.
- Skal jeg skrive resten for deg? - Nei, det er jeg som hedrer ham.
Jeg må finne mine egne ord. Jeg spør deg om jeg står fast.
Det tar to og en halv time til Sils Maria fra Zürich.
Vi har en sjåfør.
Jeg sendte Wilhelms kone en melding. Hun har ikke svart.
Det er ikke likt Rosa. Jeg ga deg vel riktig nummer?
Jeg må ta denne.
God aften, advokat.
Som jeg sa til din klient, min kommende eksmann, -
- kan jeg ikke komme i rettsmøtet fordi jeg er i utlandet.
Jeg vet han vil ha min halvpart av leiligheten.
Jeg ga ham et bra pristilbud.
Bare sjekk boligprisene i 7. arrondissement.
Jeg er medgjørlig, men ikke dum. Jeg vet jeg taper på dette.
Jeg må snakke med deg.
Du kjenner loven bedre enn meg. Jeg har krav på å bli kjøpt ut.
Ja, jeg fikk nettopp vite det.
Jeg har ikke fortalt henne det ennå.
Jeg gjør det så fort jeg kan.
Vil han selge og dele pengene, er det greit for meg.
Legg den ut for salg, så får dere se markedsprisen.
WILHELM ER DØD
Det fins ikke noe på nettet ennå, bare denne pressemeldingen.
Og kommentarer.
- Hva slags kommentarer? - Det vil du ikke vite.
De er bare dumme.
"Trodde han var død. Han har ikke skrevet noe interessant på 20 år."
"Media er opphengt i forfattere. Folk dør overalt uten å bli nevnt."
"Zohrarose: Jeg kjente ikke fyren, men kondolerer familien."
Jeg snakket med Urs Kobler, avlyste pressekonferansen.
Jeg avtaler noe i kveld.
Det blir helt annerledes.
Det blir dystert. Offisielt og stivt. Alt det Wilhelm hatet.
Ja, folk vil være triste, hva annet venter du? Han er...
Han er død.
Ville jeg vært tro mot ham, hadde jeg reist hjem nå.
Du finner de rette ordene helt naturlig når du er der.
Hvem kan yte ham mer rettferdighet enn du? En fremmed?
Du er glad i ham. Det er noe annet.
Jeg er glad i ham.
Jeg vet så lite om ham.
Du vet hva jeg mener.
Vil du være tro mot ham, så må du være der.
Hallo?
Ja. Vi er på et tog, dårlig dekning. Jeg skal spørre henne.
- Det er France Inter. - Herregud...
Jeg er redd du må. Beklager.
Ja.
Det er Maria Enders. Jeg vet det. Takk.
En oppfølger til Maloja-slangen?
Ja, han nevnte det for meg.
Han ville jeg skulle spille Sigrid 20 år senere.
Men jeg har ingen anelse om hva han hadde i tankene.
Det hele var veldig vagt, han må ha gitt det opp.
Om jeg angrer på det?
Klart jeg angrer på det.
- Rosa ringte nettopp. - Jeg ringer henne.
Du må vente til senere, hun har det travelt, skulle til likhuset.
- Fant du ut noe? - Ja.
Wilhelm var hjemme i Sils Maria. Rosa dro til legesjekk i Basel.
Hun trodde han satt og skrev, og bare var ute og gikk en tur.
Da han ikke tok telefonen, ba hun naboene gå og sjekke.
Dørene var låst, lysene slokket, han var ikke hjemme.
Når fant de ham?
Sent på dagen, i fjellet et sted. Antakelig et hjerteinfarkt.
Det er så spennende å ha deg her.
Pent. Kakerlakkene må ha tatt et senere tog.
- Møt oss på hotellet. - Ja, vi ses der.
Vi finner ikke ord...
Først ville jeg bare snu og reise hjem igjen.
Jeg forstår det.
Vi lurte selv på om vi skulle fortsette, eller avlyse alt.
I Sveits er vi ikke flinke til store offentlige markeringer av noe.
Særlig ikke sorg. Dette skulle ha vært en feiring.
Nå blir det en posthumt hyllest.
Det blir sånn PR vi ikke ønsker.
- Vi får prøve å holde dem unna. - Paparazziene vil plage Maria.
Jeg må tenke på det. Alt skjer jo på én gang, så...
Ja visst. Derfor har vi invitert Henryk Wald.
- Henryk Wald?! - Ja.
Han er også helt knust.
Men han setter seg på et fly for å kunne være her i kveld.
Vil ikke du ta imot prisen, så kan Henryk gjøre det.
Det er opp til deg.
Han forbindes med Wilhelms teater, mange stykker er skrevet for ham.
- Du er ikke begeistret for ham? - Vi har spilt i to filmer sammen.
Vi kom ikke godt overens, men jeg er glad for at han er her.
Han og Wilhelm sto hverandre nær og Rosa liker ham veldig godt.
Han er en... stor skuespiller.
Et siste spørsmål.
- Å, det glemte jeg å fortelle deg. - Chanel.
Pressesekretæren deres venter med en kjole til deg på hotellet.
- Du trenger ikke. - Nei, du trenger ikke.
Kan vi slå av denne?
Og ta ut frukten.
Det er bra, takk.
- Tror du at hun blir her? - Ja, hun blir.
- Ellers må jeg booke om billettene. - Hun blir her, helt sikkert.
Jeg klarer ikke dette. Det er umulig.
Jeg finner aldri de rette ordene.
Han er ikke blitt kald ennå, og alle vil ha en del av ham.
Ikke minst Henryk Wald. Klart han gjerne tar imot prisen!
Om jeg bare slapp å se Henryk...
Hvorfor er du ennå så sint på ham?
- Ingen grunn til å slutte med det. - Så han var forelsket i deg?
Langt ifra. Han var bare rasende fordi jeg ikke ga etter for ham.
Han er pervers og voldelig. Han slår kvinner.
Han liker å ydmyke dem. Bare søk på Internett.
Jeg trodde vi foraktet Internett.
Caroline? Hei. Valentine.
Takk for at du gikk med på dette. Dette må være vanskelig for deg.
- Dette er Berndt. - Hyggelig.
Du vet de trashy bildene av Lindsay Lohan? Han er ansvarlig for dem.
Skal prøve å være mer elegant i dag.
Det er Rosa.
Forstyrrer jeg? Jeg ville bare si...
...takke deg. Det er godt at du er der.
At du tar imot prisen. Wilhelm ville ha ønsket det.
Henryk? Nei!
Du vet hva han syntes om Henryk.
Jo mindre han skjønner, desto bedre er han.
Skulle gjerne gitt deg en klem, men jeg drar nå.
Orker ikke å være alene på Sils, det blir for vanskelig.
Men det er noe jeg vil at du -
-og bare du...
...skal vite.
Så han visste om sykdommen lenge?
Viste obduksjonen hva han tok?
Skjønner. Han overlot ingenting til tilfeldighetene.
Nydelig. Snu deg litt sidelengs.
Og opp med haken.
Maria?
Beklager, det er din kommende eksmann.
Vent litt.
Hallo?
Spar meg for dysterheten, det er ikke jeg som er død.
Ja, jeg vet at Wilhelm er død. Jeg er i Zürich nå.
Her kryr av pressefolk. Vet ikke hvordan vi skal få plass til alle.
Vi møttes tidlig, på universitetet, studerte begge litteratur og teologi.
Jeg har spilt i alle stykkene hans, her og utenlands.
Han isolerte seg, ble mystisk, utilgjengelig.
Wilhelm var enkleste mannen i verden.
Han likte å stå på ski om vinteren, gå fotturer om sommeren.
Kjæreste minnene jeg har om ham.
Han senere verk formidler en kald, destruktiv visjon...
Jeg spilte i de stykkene.
Sant nok, til tider var de skremmende.
Et hav av grått hår.
Fullstendig.
Først sier jeg noen ord. Håper jeg er oppgaven verdig.
Jeg introduserer Henryk.
Når han er ferdig, ber han deg opp på scenen -
- og du introduserer filmen. Det er alt.
Jeg traff Wilhelm for to uker siden.
Vi dro på jakt.
Han var akkurat som han pleide. Både til stede og ikke.
Han nevnte prisen, sa han ikke ville dra og ta imot den.
Jeg sa at da fikk han ikke treffe deg.
Jeg var en uke hos ham og Rosa på Long Island for et halvt år siden.
- Jeg vet det. - Jeg gir faen i at du vet det.
Henryk, du skal straks innpå. Det er like før nå.
Unnskyld meg.
Vi hadde et forhold da vi filmet Maloja-slangen.
Du sier ikke det.
Jeg var 18, ung og dum. Gjett om han utnyttet det.
Etter opptakene hørte jeg ikke mer fra ham. Jeg var helt knust.
Du må ha støtt på ham siden.
Vi lagde en film til sammen etterpå.
- Hvilken? - Det vil du ikke vite.
En Tolstoj-filmatisering med tyske produsenter. Fort glemt.
Ti år senere var jeg berømt. Da var han interessert.
Og han plaget meg, ringte meg om nettene.
Jeg ga ikke etter, det hatet han.
Og det lot han meg få svi for hver eneste dag under filmingen.
Han var helt strålende i den der filmen... hva heter den?
Han spiller en russisk avhopper med atomvåpenkoder og...
Nei, den har jeg aldri hørt om.
Han er fantastisk i den.
Så intens, særlig i de mer fysiske scenene. Det blikket...
- Jeg liker ham. - Jeg har skjønt det.
Jeg liker ham virkelig som skuespiller.
Dessverre må han tilbake allerede i morgen tidlig:
Henryk Wald!
På denne scenen sto jeg sist for fire år siden -
- i stykket "Riksdagen brenner" av Wilhelm Melchior.
Lite ante jeg da at det skulle bli Wilhelms siste skuespill.
Han satt der på tredje rad og stirret på meg.
Tror aldri jeg har spilt så dårlig.
Maria, du skal inn om fem minutter.
Wilhelm Melchior vil alltid være med oss -
-gjennom sine skuespill.
Jeg vil ha æren av å spille i dem, her, i London, overalt.
Derfor sier jeg ikke "adjø", men "på gjensyn, Wilhelm".
Takk, Henryk, for denne vakre hyllesten.
La oss nå ønske velkommen en god venn av Wilhelm Melchior.
Gi en varm applaus til Maria Enders!
Takk.
Tusen takk.
En ære å ha deg her. Synd det ikke er under lykkeligere omstendigheter.
Det føles stort å hylle livsverket hans. Særlig i dag.
Jeg var oppsatt på at Zürich skulle gi ham en hyllest.
Han var svært takknemlig overfor dere.
Hun kommer. Blir glad for å slippe unna representasjonsoppgavene.
Siste skuespillet hans var lagt til Zürich.
Han tegner et dystert portrett av våre politikere.
- Det er en underdrivelse. - Ja, din rollefigur var jo ond.
Klaus Diesterweg vil gjerne treffe deg.
Unnskyld meg.
- Jeg har alt sagt nei til ham. - Han vil bare treffe deg.
Prosjektet interesserer meg ikke.
Hør på ham. Han er den største regissøren i sin generasjon.
Vet det, vi har sett de samme produksjonene.
Vil du heller prate med Henryk og borgermesteren, så vær så god.
Nei takk.
Greit at jeg går ut en tur? Skal bare treffe Berndt.
Fotografen.
Vi skal finne et livligere sted. Her er jo helt dødt.
Helt i orden. Jeg blir ikke her lenge. Kos deg.
- Takk for at du tar deg tid. - Bare hyggelig.
- Håper ikke jeg er for påtrengende. - Nei. Jeg liker produksjonene dine.
Vi får nok en mulighet til å jobbe sammen, en gang i framtiden.
- Gi meg en sjanse til. - Klaus...
Jeg spilte Sigrid i Maloja-slangen da jeg var 18 år.
For meg var det mer enn en rolle.
På en måte er jeg fremdeles Sigrid.
- Nettopp. Sigrid forfører Helena... - Og ikke fordi jeg er lesbisk.
Jeg har alltid vært streit.
Sigrid er fri, mer enn noe. Og ødeleggende, uforutsigbar.
Ja visst.
Og jeg har alltid forbundet rett og galt med den friheten.
Det er en måte å beskytte meg selv på.
Røyker du?
Nei, jeg prøver å la være.
- For deg er Helena det motsatte? - Helena er 40 år, bedriftseier.
Hun forelsker seg hodestups i ei jente som ikke elsker henne -
- og bringer henne til selvmord. Hun er helt motsatt.
Hva ved Sigrid tiltrekker Helena, om de er så forskjellige?
Det er da åpenbart: Ungdommen hennes.
Du har rett om du sier jeg er på Helenas alder nå.
- Jeg kan ikke spille henne for det. - Jeg ser Helena helt annerledes.
Et borgerlig liv og stort ansvar gjør henne ikke til et dydsmønster.
Hun er slett ikke det motsatte av Sigrid.
Hun er gift, har barn og lever et meget vellykket liv.
Og hun ofrer alt sammen. Visst er hun destruktiv.
Sigrid vekker til live en skjult voldsomhet i Helena.
Var den skjult eller temmet?
Tiden har gått, det kan hun ikke godta. Ikke jeg heller, visst.
De er to kvinner med samme sår som tiltrekkes til hverandre.
Sigrid og Helena er én og samme person.
Det er det stykket handler om.
Og fordi du var Sigrid, kan bare du være Helena nå.
Hvordan kan du være så sikker?
Du vet at Wilhelm Melchior skrev på en oppfølger i årevis.
Ja, men den var om Sigrid som 40-åring.
Nei, om at Sigrid, 20 år senere, ble Helena.
Hvem skal spille Sigrid?
Jo-Ann Ellis.
Hun spiller i en superhelt-film med premiere i Statene nå.
- Og hva mer? - Ikke stort. Hun er 19 år.
Hun er mye mer interessant enn medieoppslagene tyder på.
Hun har teaterbakgrunn, vil ikke bli slukt av Hollywood.
Hun beundrer deg, er villig til å trekke seg fra andre prosjekter.
Jeg har hørt på det du har å si.
Men rollen skremmer meg. Helena skremmer meg.
Jeg er midt oppi en skilsmisse. Jeg føler meg alene, sårbar.
For sårbar til å gjøre dette.
Jeg forstår det om du sier nei. Men da går en stor mulighet tapt.
Særlig for Wilhelm.
Nå må jeg gå.
Beklager, men jeg blir ikke her til middagen.
Adjø, Maria.
Klaus!
Jeg har en grunn til: Susan Rosenberg.
- Hun spilte Helena mot meg. - Jeg husker Susan Rosenberg.
Hun døde i en bilulykke året etter.
Jeg har alltid forbundet hennes død med Helenas selvmord.
Hun var en elendig skuespiller som ikke skjønte noe av rollen.
Men hennes konvensjonelle spill framhevet moderniteten i ditt.
Du burde være henne takknemlig.
Vennligst sitt ned.
Kan dette endres? Kan du sette ham et annet sted?
Beklager, han kommer nå.
Du møtte Klaus Diesterweg. Tar du imot tilbudet hans?
- Hvilket tilbud? - Det vet du.
Han er en meget god regissør. Jeg hadde tatt rollen på flekken.
- Så du mener jeg bør takke ja? - Gud, nei!
Denne oppfølgeren alle snakker om...
Han skrev den aldri ferdig.
Brutalt sagt, men jeg er en enkel mann:
Stykket er en enkel historie om en eldre kvinne -
- som forelsker seg i en ungjente som får totalt taket på henne.
Jenta utnytter henne, tapper henne for alt hun kan, og forlater henne.
Helenas kjærlighet til Sigrid gjør henne dum.
Blind for det publikum ser.
Men hun fikk det jo som hun egentlig ønsket:
Hun er helt åpenbart fascinert av sitt eget store fall.
Derfor ble stykket en stor suksess og spilles den dag i dag.
Hvorfor sette det opp om man vil fortelle en annen historie?
Jeg syns du tolker det altfor enkelt.
Jeg kjenner Sigrid, og hun er mer interessant enn det.
Ja da, hun utnytter Helena og vet hun fascinerer henne.
Men jeg måtte se lengre enn det fordi jeg jo spilte henne.
Du snakker bare om det som er på overflaten.
Stykket handler om hva som tiltrekker dem til hverandre.
Det er vanskeligere å se, og dypere, sannere.
Det er like vondt for Sigrid at forholdet deres er umulig.
Vondt for Sigrid... Hun kommer nok over det.
- Hva vet vel du?! - Tid. Ungdom.
Hun har livet foran seg.
Helena også er ung. Ikke gammel. Hun har også livet foran seg.
- Men hun oppgir det i stedet. - Helena er ikke vant til å avvises.
Hun oppdager sin egen svakhet og kan ikke godta den.
Vi setter av herr Wald først, takk.
Grand Hotel du Lac, takk.
Så Klaus har overtalt deg. Du skal spille Helena.
Det sa jeg ikke. Men jeg overveier det.
Ja.
Sikker på at du ikke har lyst på en siste drink?
Jeg er allerede full, elskling.
Henryk! Vent.
DEL TO
Hei!
Jeg fant hovedveien igjen, leser vel GPS-en feil. En time, eller så.
Jeg drømte.
Vi drev alt med prøvene, og fortid og nåtid gikk over i hverandre.
- Jeg er forvirret. - Du sier ikke det.
Jeg skulle ikke ha sagt ja til Klaus.
Men etter Wilhelms død, sorgen... Jeg kunne ikke avslå det.
Han er en sykt god regissør, Jo-Ann er superstjerne, det er godt betalt.
Jeg trenger ikke pengene.
Bli så lenge du vil.
Jeg liker at du jobber på rollen din her hvor den ble skrevet.
Ingen spøkelser, lovet du.
- Her er ingen. - Det var en spøk!
Nei, det var ikke bare spøk.
Det var dette jeg ville vise deg.
Det var her Wilhelm tok livet av seg.
Men det blir mellom oss to.
Er det Maloja-passet der borte?
Slangen, ikke sant?
Hvorfor en slange? I stykket er det tvetydig.
Maloja-slangen er en skyformasjon.
Ganske sjelden, delvis uforklarlig.
Den varsler dårlig vær.
Skyene kommer fra de italienske innsjøene bak passet -
- og bukter seg opp gjennom dalen.
Som en orm.
Derfor kaller de det en slange.
SKYFENOMENET MALOJA
DENS VARSLER
SKYENE STIGER OPP OVER MALOJA-PASSET
DEN SÅKALTE MALOJA-SLANGEN
Wilhelm var fascinert av denne filmen.
Han undret seg over hvordan dette landskapets sanne natur -
-åpenbarte seg på denne måten.
Men at den er i svart/hvitt, skaper avstand.
Det viser tidens gang.
Den er nesten hundre år.
Kommer langveis fra.
Det er det som er så nydelig.
- Tusen takk. - Hyggelig å treffe deg.
Jeg kan ikke love å komme og se deg i London.
Jeg håper du ombestemmer deg.
Teater er nå bare teater.
Maria...
Det tilhørte...
Behold det.
Du var 18 år. Du var ikke et barn.
Det var en form for tiltrekning der.
Wilhelm var jo langt fra en helgen.
Kanskje.
Han valgte meg, så han må ha følt noe.
Men det forble usagt.
- Så du innrømmer... - Det er ikke så viktig.
Det er ikke så viktig!
Hvis ikke det er viktig, hva faen er da viktig?
Det er det som er i filmen som betyr noe.
Så det var en tiltrekning der.
Slutt.
- Var den gjensidig? - Ja.
Nei! Jeg vet ikke.
Du forstår ikke.
Ja, jeg var tiltrukket av Wilhelm, men det er normalt.
Det var greit å bare være tiltrukket. Det der med den intimiteten...
Så det ble intimt også?
Hadde det blitt noe mer, ville det satt forholdet oss imellom i fare.
Jeg var...
Jeg innså at det var mye mer verdifullt enn begjær.
Jeg skjønner. Du var forelsket i ham.
Selvsagt var jeg ikke det.
Slutt å overforenkle det sånn. Det var noe mindre enn det -
-og det var bedre.
Jeg vet ikke lenger. Kanskje jeg bare husker det som passer meg.
Ja, det tror jeg. Du forandrer fortellingen for hver gang.
Vil du åpne et kjøpesenter i Nanking?
Lage en serie reklamefilmer for briller, da?
- Det er bare i Latin-Amerika. - Nei.
En blodig, spansk skrekkfilm, da? Du skal spille priorinne.
Det er varulver med, av en eller annen grunn.
Intervju med et italiensk blad for aktive kvinner - forførelse etter 40?
- Nei! - Førstesideoppslag.
Nei!
- Mario Testino fotograferer. - Blåser jeg i.
Filmen til Jo-Ann Ellis vises i Europa nå. Hun vil treffe deg.
- Når? - Neste uke.
Hvor?
Hvor du vil. Hun kommer hit, om du vil.
- I alle fall ikke her. - Hun kan jo ta inn på Waldhaus.
- Når har filmen hennes premiere? - Forrige uke. Leser du ikke aviser?
Unnskyld, vil du ha en?
Den går i St. Moritz, om du vil se den.
Jeg venter heller til prøvene.
Vil bevare bildet av Sigrid som meg selv som 18-åring.
Ja da, litt urovekkende, men mer interessant, syns jeg.
Jeg kjente deg ikke da du var 18, men Jo-Ann er nok mye verre.
- Er du så sikker på det? - Har du googlet henne?
Vel, jeg så på fotografiene...
Du bør grave litt dypere.
Da finner du fort alle nakenbildene, de siste ville påfunnene hennes.
- Som...? - Bruddet hennes?
Med Andrew Beltram. Vet du hvem det er?
Aner ikke.
Hvilken verden lever du i? Han er jo megastjerne.
- Sier hvem da? - De i puberteten.
Det fins en hel jævla haug av dem, så vær forsiktig.
Han gjorde det slutt fordi hun drakk seg full og bedro ham offentlig.
Så hun dro hjem til ham med pistol. Han ble rasende og kastet henne ut.
Ikke akkurat slik Klaus beskrev henne...
Naboene måtte roe henne ned, hun ville skyte stedet i filler.
Hun la seg inn på avrusing for å slippe fengsel, er bedre nå.
Ifølge pressemeldingene hennes.
Og den klassiske bakgrunnen fra teateret, er det bare oppspinn?
Nei, det er sant.
Så la hun bare det bak seg og ga totalt faen.
Jeg tror hun kanskje ble sjalu på Hollywood-søpla.
TMZ skrev at hun var A-kjendisen som helst ville ned på Å-lista.
Det kunne du ha fortalt meg før.
- Du fordrar ikke internettsladder. - Dette er informasjon.
- Kjendisnytt. Det er artig. - Jeg trodde du likte henne godt.
Jeg elsker henne. Hun er ikke totalt antiseptisk, som resten av Hollywood.
Du sa nettopp at hun er både selvdestruktiv og gal.
- Det sa jeg ikke. - Da misforsto jeg.
- Hvor faen er sigarettene mine? - Rett foran deg.
Hvor?
Hallo!
Hun våger å være seg selv. I hennes alder er det jævla kult.
Hva er så kult med å pule rundt, drikke deg drita -
- og nesten drepe typen din, som er drittlei deg?
Hun har en stor framtid. Hun er yndlingsskuespilleren min.
Ja vel, mer enn meg, altså.
Nei, jeg mente ikke det.
Jeg er mer... Tja, konvensjonell.
Kjedelig.
Og jeg når ikke opp til hennes intensitet.
- Det sa jeg ikke. - Selvsagt ikke.
God natt.
Hei! Jævla svin!
Slutt å forfølge meg! Jeg skal faen meg drepe deg!
Du ble droppet fra nyinnspillingen av Forbidden Planet.
Jeg vet nå ikke det.
Du skulle hatt rollen Anne Francis hadde: Altaira.
Nja, kanskje.
Da du ble tatt for fyllekjøring, annullerte filmstudioet kontrakten.
Selv om det hadde vært sant, ville det kostet dem en formue.
La oss si at det er sant, rent hypotetisk.
Da ville jeg ikke kunnet si noe, fordi jeg har avgitt taushetsløfte.
Sett at du ble tatt for fyllekjøring, skjelte ut politi...
Det er ikke hypotetisk, det er et faktum.
Jeg ble tatt for fyllekjøring og jeg gikk løs på politifolka.
Så det er filmstudioets reaksjon som er hypotetisk?
Deres hypotetiske reaksjon ville kostet dem hypotetiske millioner.
Som jeg rent hypotetisk ikke har lov til å snakke om her og nå.
Vil du spille i den nye Forbidden Planet?
Jeg ville heller dø veldig, veldig langsomt av matforgiftning.
Jo-Ann! Se hit!
Det ryktes at vi får se deg på teaterscenen.
Jeg skal spille i et stykke som heter Maloja-slangen.
Med Maria Enders.
Hun spiller en eldre kvinne og jeg spiller en -
-som driver henne til selvmord.
- Hvor i London settes det opp? - De sa navnet på teateret...
Det forhandles om det ennå.
- Hvem regisserer? - Klaus.
- Hvilken Klaus? - Klaus... Klaus. Du vet. Den Klaus.
- Klaus Klaus? - Klaus Klaus!
Gjør jobben din, søk ham opp! Det er du som er journalist!
- Du har åpenbart ikke peiling. - Sankt Klaus?
- Klaus Kinski? - Klaus Barbie?
Dette er lenestolen.
Kontordøra.
Skrivebordet.
Sett i gang.
"Kom inn!
Sigrid, jeg ba deg komme fordi aspiranttiden din er nesten over.
Og jeg ville gratulere deg personlig.
Sett deg.
Nei, der - i lenestolen.
Alle her på kontoret mitt lovpriser deg.
Til og med de aller verste.
De som mener jeg ikke burde overtatt firmaet da faren min døde.
At jeg kjører det rett i grøfta.
De som mener jeg er inkompetent. Ikke fordi jeg er kvinne, -
- men fordi regnskapet ikke er som det burde være.
Og det holder meg våken hele nettene.
Det tærer på meg. Nå har de overtalt meg. Jeg tror de har rett.
Hvorfor forteller du meg dette? Det angår ikke meg.
Vil du at folk skal vite det?
Tror du at de vil la deg være hvis de syns synd på deg?
Jeg har levd mye kortere enn deg, men min erfaring er det motsatte.
Når de forteller meg hvor stor pris de setter på deg, -
- da bruker de deg til å ydmyke meg."
Faen, der skar det seg!
Det er... Hva?
- "...er det for å minne..." - "...for å minne meg på"!
Jeg hater denne jævla scenen.
For mange minner om avskyen jeg følte da Susan Rosenberg -
- gled under huden på denne kuede kvinnen.
Hun fikk en obskøn nytelse ut av det, kveld etter kveld.
- Hvorfor kuet? - Kuet av alder.
Av sin egen usikkerhet.
Av å la den jentungen herse med seg...
Det er da ikke hele sannheten...
Jeg begynner der jeg slapp.
Stakkars, hun er klar til å begå selvmord før stykket begynner.
Hun bruker bare Sigrid som våpen. Jeg begynner der jeg slapp.
"Når de forteller meg om deg, -
-hvor stor pris de setter på deg, -
- er det for å minne meg på at de gir deg noe de aldri har gitt meg.
De bruker deg til å ydmyke meg.
Det er ikke bare ungdommen din, forføringskunstene.
Det er framtredenen din, den urokkelige selvsikkerheten.
- Du kjenner meg ikke. - Du oser av selvsikkerhet.
- Og det gjør ikke du? - Jeg bærer en maske.
Det funker overfor noen, andre ser rett gjennom den.
Jeg vet umiddelbart hvem som gjør det. Det er jeg god til:
- Å tyde folks atferd. - Og hvordan skal jeg tyde din?
Hva tror du?
Jeg må dessverre si det er ganske åpenbart.
Ikke si dessverre.
Helena skifter nervøst sittestilling og tar seg en sigarett.
Du snakker om usikkerheten din.
Sårbarheten din.
Du åpner deg for meg, og jeg vet ikke helt hvorfor.
Det er som om du forventer noe.
Jeg tror ikke det er firmaregnskapet som holder deg våken om nettene.
Det er begjær.
Etter meg, tror jeg. Jeg følte det i det øyeblikk du ansatte meg.
Det var moro å leke med det. Du lot meg få leke med det.
Moro... For et merkelig ordvalg.
Ikke det jeg ventet."
Denne teksten er umulig!
Herregud! Så stykket er dårlig nå?
Nei. Men alt er jo skrevet for å få Sigrid til å framtre bra.
Jeg tolker det ikke sånn.
Jeg ser hennes arroganse, grusomhet og Helenas menneskelighet.
Hun er i stand til å snakke om sin egen smerte. Det er rørende.
Jeg begynner der jeg slapp.
"Moro... For et merkelig ordvalg.
Ikke det jeg ventet."
Hun er ei dum fitte!
"Jeg ventet ikke at du skulle snakke om begjær heller.
La meg være ærlig:
Det føles ubehagelig.
Det tvinger meg til å se deg med andre øyne.
Og det kryper under huden på deg.
Pause.
Du kan si det til meg. Hun reiser seg, tenner en røyk.
Det er det du har lyst til å si, så si det.
Ja, du kryper under huden på meg.
Jeg ville be deg bli værende her, som min personlige assistent.
Hun takker ikke ja... Hun takker ja, mener jeg!
Uten å nøle, takker hun ja."
Jeg har vært kvalm i hele morges.
Jeg føler meg skitten.
Jeg liker ikke Helena, samme hvor mye menneskelighet du ser i henne.
- Vil du ha? - Nei takk.
Eller på grunn av den menneskeligheten?
Jeg er ikke bekvem i rollen. Hvorfor utsette meg for dette?
- Så ikke gjør det, da. - Det er det jeg mener. Jeg vil ikke.
Jeg vil ha bilen i kveld. Berndt leier et hus ved Como-sjøen -
- sammen med noen venner. - Det er ganske langt.
To timer med bil.
Jeg drar klokka seks og er tilbake innen soloppgang.
- Klarer du deg alene? - Ja da.
Bare vær forsiktig på fjellveiene i mørket.
Er du sammen med ham?
Er det et forhold nå?
- Jeg liker ham. - Å, så du liker ham.
Det er alt man får vite.
Du er sjalu.
Sjalu?
Ja. På tiden min. Tankene mine.
Kanskje på hengivenheten min.
Jeg er ikke sjalu. Det er flott at du har kjæreste.
Det har ikke vært mange av dem.
Når du har en, bruker du ham opp ganske fort.
- Jeg skal fortelle. - Det gjør du ikke.
Og jeg vet aldri om jeg bør tro det lille du forteller.
Det er opp til deg.
Kan du gi meg den? Jeg er litt sent ute.
- Unnskyld. - Vi ses.
Maloja-slangen.
Du har skrevet kontrakt. Det vil koste om du trekker deg.
Jeg har tenkt på det, prøvespilte en scene. Jeg kan ikke.
Jeg kan, men det er for vanskelig. Jeg misliker Helena for sterkt.
Jeg er og vil være Sigrid.
Sigrid er 20 år.
Det blåser jeg i. Jeg vet jeg har rett!
Det ødelegger minnene mine. Det er ikke konstruktivt.
De kommer til å saksøke deg og det hele vil ta mange måneder.
- De kan erstatte meg. - Klaus vil kun ha deg som Helena.
- Så jeg er gissel? - Du er i en prestisjeoppsetning -
-som har ventet på deg i 20 år.
- Jeg ber deg få meg ut av dette! - Greit, men det blir ikke billig.
- Bare finn en uvei! - Ikke ta sånn på vei.
Vi ordner det. Jeg advarer bare om hva det innebærer.
Vent. Du må bli her med oss. Vi er mutanter, akkurat som deg.
Vi har alle vår tvil om evnene våre:
Er vi verdige til å ha dem? Har vi rett til å bruke dem?
Hva er egentlig godhet, og hva er ondskap?
Er det opp til oss å bestemme det?
Scarlet Witch og Dr. Pretorius er begge enige:
Det du gjorde, var ikke forræderi.
Tilgi deg selv. Ikke døm deg selv så hardt.
Skjønner du ikke? Dette er ingen feil.
Jeg har spilt dobbeltspill overfor Alliansen i lang tid.
Jeg har rapportert til Sargon. Vet du hvorfor?
Fordi jeg er vilt forelsket i ham.
Da han angrep utposten, var jeg alene mot ham og tapte kampen.
Verken du, Dr. Pretorius eller Scarlet Witch var der.
Han tok meg til et gravitasjonsfelt og nøytraliserte kraften min.
- Vi prøvde å finne deg. - Jeg våknet som fange i hans borg.
- Jeg vet at han voldtok deg. - Ja... Han voldtok meg ikke.
- Jeg forelsket meg i ham. - Jeg nekter å tro dette.
Sargon forstår mutanters begjær. Jeg ble hans elskerinne.
- Derfor slapp han meg fri. - Du er gal. Sargon elsker ingen.
Han brukte og kastet meg, men om jeg gjør som han befaler...
...tar han meg kanskje tilbake.
Plasser innsatsen, takk.
Siste innsatser nå. Ingen flere innsatser.
28 svart.
Plasser innsatsen, takk.
9 rødt.
Jeg så den ferdig for din skyld, men kjente hjernecellene dø.
Syns du ikke hun er utrolig? Jeg syns hun er så fascinerende.
- Den rollekarakteren er så dum. - Fordi det foregår på et romskip?
Hadde det foregått på en fabrikk eller bondegård, ville du elsket det.
Ja, bimboer i astronautdrakt som vrenger ut av seg -
- populær kvasipsykologi, har jeg problemer med å ta alvorlig.
- Jeg liker det. - Ja, jeg vet det. Beklager.
Den er ikke mindre sann enn en såkalt mer seriøs film.
Hun går dypt inn i de mørke sidene hos rollefiguren sin.
Det er veldig dristig. I en så stor film, er det jævla kult.
Hun har flott tilstedeværelse, men hva er så dristig med det?
Trass i sine superkrefter...
- Superkrefter?! - Ja, hennes superkrefter.
Greit, det er en klisjé, men ikke verre enn andre klisjeer.
Trass i superkrefter, er hun emosjonelt forsvarsløs.
Hennes umulige kjærlighet til Sargon -
- Alliansens største fiende, leder henne til svik og galskap.
- Gir ikke det noe å spille på? - Jeg vet ikke, Val...
Hun vet det blir hennes undergang, men følger likevel sitt begjær.
Det er sterkt som faen.
Herregud, som jeg hater deg noen ganger!
Du gjør meg helt svimmel.
Sargon, da, syns du han også er interessant?
- Ja, det gjør jeg. - Fint...
Nei, Sargon suger.
Herregud!
Siste innsatser.
Ingen flere innsatser.
Alt?
Så du det? Mine magiske døråpningskrefter?
Sikker på at du kan kjøre?
- Jeg drakk det samme som deg. - Nettopp.
Kjør, kjør!
Tidligere sa du altså -
- at i motsetning til Jo-Ann, tar jeg ikke en slik rolle alvorlig.
Hva? Nei, nå vet jeg ikke hva du snakker om.
Du mente at jeg forakter slike rollefigurer og deres -
- tegneserieaktige psykologi, mens hun ikke gjør det.
Dermed er hun meg overlegen.
Ikke bli sjalu. Det er lite tiltrekkende.
Hun dykker ned i rollefigurens sammensatte sinn slik jeg ikke gjør.
Derfor beundrer du det hun gjør.
Ja. Når du ser henne i en film som den vi så i kveld, -
-så er det ingen avstand der.
Det er normalt. Det er kulturen hennes.
Ja, enig.
- Hva er galt med mitt skuespill? - Ikke noe.
Hva må til for at du skal beundre meg? Tenker jeg for mye?
Er jeg for klassisk? Ikke "frigjort", som Jo-Ann?
Du er her for å snakke med meg, så snakk i vei.
Jeg vet ikke. Du...
Du kan ikke være en så renommert, fullbefaren skuespiller som du er -
- og samtidig vente å ha ungdommens privilegier.
Å...
Jeg har lov til ikke å være gammel, så lenge jeg ikke vil være ung?
Ja. Jeg vet ikke... Antar det.
Ja visst! Godt formulert.
Faen.
Jeg tror jeg sier god natt.
Vent!
Du fortalte ikke hvordan det gikk med Berndt.
Jo da, det var... Faen ta Berndt!
Tenkte du ikke ville tro meg uansett.
Prøv. Kanskje du klarer å overbevise meg.
Jeg er utslitt. Jeg orker ikke nå.
Greit. God natt.
Jay tror ikke han kan få løst meg fra kontrakten.
Det ante meg.
"Vennligst bank på når du kommer inn på kontoret mitt.
- Du tilkalte meg. - Nei, jeg ba deg om å komme.
- Hva er forskjellen? - Jeg tilkaller når det gjelder jobb.
Ber jeg deg komme, er det av personlige grunner.
Så det er personlig. Hvorfor banke på da?
Alle banker på før de kommer inn. Jeg kunne ha sittet i et møte.
Rart Josephine slapp deg inn.
Jeg sa det ikke angikk henne. Hun skjønte det veldig godt.
- At vi har et personlig forhold. - Når fikk Josephine vite -
- at vi har det du kaller et personlig forhold?
Hun har da øyne å se med. Må jeg stave det for deg?
Nei, spar meg for det.
Jeg trodde dette var mellom deg og meg. Jeg er rystet.
Hvem flere vet det?
Jeg vet ikke, men slikt spres fort på en arbeidsplass.
Du ansatte meg som personlig assistent, jeg er underkvalifisert.
Alle så jeg kom og gikk som jeg ville.
Jeg lagde et vakuum rundt deg for å bevare grepet på deg.
Lagde et vakuum for å bevare grepet ditt...
- Er du ikke klar over det? - Nei, jeg ser det ikke sånn.
Da har alle skjønt det før deg."
Skal vi stoppe her?
Greit.
Kan du gjenta Sigrids siste replikker?
"Da har alle skjønt det før deg.
Helena blir taus og stirrer på Sigrid.
Det som begynte hjemme hos meg den kvelden...
Jeg nekter ikke for noe.
Jeg ville det antakelig.
Det er som om du fikk meg til dette.
Hvis du har latt deg manipulere, er det fordi du ville det.
- Jeg vil ikke ha noe. - Slutt!
Ikke den nedlatende tonen, takk. Dette kan ikke fortsette.
- Som du vil. - Jeg har tenkt på det. Det er slutt.
- Jeg får dra, da. - Nei, bli. Du er dyktig i jobben.
- Jeg blir, og det er slutt? - Ja.
Late som det aldri skjedde... Helena, det klarer du ikke.
Blir jeg her, er alt som før: Du blir elskerinnen min.
Jo, det blir du. Og jeg vil drive alle andre vekk.
- Og strammer grepet på deg. - Vil du det?
Ikke nødvendigvis. Jeg sier det bare som det er.
Men om du vil jeg skal dra, så bare si det.
Hun sier ikke et ord. Si det. Tiden er inne.
Slutt på andre akt."
- Er du sulten? - Ja.
"Du blir elskerinnen min.
Jeg driver alle andre vekk og strammer grepet på deg."
- Syns du ikke dette er tåpelig? - Fordi hun er så brutalt ærlig?
Nei, fordi det er falskt! Jeg tror ikke på det.
- Man kan ikke blindes av følelser? - Jo, men ikke i den grad.
Det er for teoretisk.
Til og med litt dumt.
Det er teater. En tolkning av livet som kan være sannere enn livet selv.
Sigrid setter ord på Helenas begjær. Hun formulerer det uuttalte.
- Ondskapsfullt. - Ja vel, ondskapsfullt.
Hun har ikke noe godt i sinne. Du må ikke inn under huden på folk.
Jeg må være dem, identifisere meg med dem.
Jeg føler det når det er falskt.
Vice versa kan noe være oppdiktet, men likevel sant.
Jeg kan føle forskjellen, jeg kan høre den.
Maria, vi må gå. Sola er i ferd med å gå ned.
Jeg vet om en snarvei lengre oppe. Bratt, -
-men den fører ned til Val Fex.
- Trodde Val Fex var den veien. - Nei da.
Sikker på at det er riktig sti?
Nei, faktisk ikke. Vet ikke helt om det er en sti engang.
Vi kan jo ha kommet bort fra stien et sted.
Jeg tror du har rett.
Jeg er rimelig sikker på at Val Fex ikke er denne veien.
Vi går i alle fall nedover, så vi ender opp et sted.
Jeg tror vi kommer til Maloja denne veien.
Hva gjør vi når vi kommer til Maloja?
Vi tar bussen.
Du trenger ikke beholde meg om du syns jeg er for enkel av meg.
Hvorfor sier du det?
Hvis du mener synspunktene mine er uinteressante, så...
Jeg vet ikke helt hva jeg gjør her.
Jeg kan lese med deg, men det kan du gjøre med hvem som helst.
Å tenke på en tekst er noe annet enn å leve den. Ikke ta det ille opp.
Du hater hele stykket, du hater henne.
Men ikke la det gå ut over meg. Jeg gjør bare jobben min.
Klar?
- Er du klar? - Ja!
"Ikke lyv for meg! Du har bestilt flybillett til Tokyo!
Leser du posten min nå? Skammer du deg ikke?
Lenge siden jeg følte skam. Jeg går gjennom alle sakene dine.
Fordi du vil gå fra meg! Og nå vet jeg når og hvordan.
Helena er hvileløs. Sigrid er stadig like rolig.
Du kunne bare ha spurt. Ja, jeg har tatt en jobb i Tokyo.
På et laboratorium. Mye mer interessant enn det jeg gjør her.
Mer interessant enn her? Jeg har innfridd alle dine ønsker.
Ingen andre firmaer ville gitt deg så mye ansvar og makt!
Nettopp! Og det tynger.
Jeg kan dette stedet inn og ut.
Verden er i bevegelse, det vil jeg føle, være en del av.
Jeg vil reise. Sveits er for provinsielt.
Hun trekker pusten og gjenvinner fatningen.
- Du føler deg ikke fri med meg? - Du er blitt for avhengig av meg.
Det er usunt. Og hva får jeg til gjengjeld?
Jeg gir deg alt du vil ha, det vet du!
En jobb i et dødfødt firma som snart går rett i dass.
- Hvordan kan du si sånt? - Åpne øynene, min stakkars Helena.
- Jeg er ikke din stakkars Helena! - Du har ikke lært meg noe.
Jeg er ikke din stakkars Helena!
Du klarer deg aldri.
Du burde høre på det bankfolka og styremedlemmene dine sier.
Det er ikke sant!" Herregud, altså...
Forholdet mellom disse kvinnene er helt...
- Det er foruroligende. - Foruroligende...
Folk kaller alt mulig foruroligende, selv de mest konvensjonelle ting.
- Det er en mannfolkfantasi. - Nei, det er det ikke.
Hvorfor skal jeg bidra til å vekke den til live?
- Du sa ikke sånt da du spilte Sigrid. - Jeg var ung da jeg spilte Sigrid.
- Jeg stilte ikke slike spørsmål. - Som Jo-Ann i den sci-fi-filmen.
Antakelig.
- Vil du ikke ha den uskylden tilbake? - Uskyld får du ikke to ganger.
Jo, hvis du kan akseptere Helena slik du aksepterte Sigrid.
Det er lettere å forholde seg til styrke enn til svakhet.
Ungdom er bedre enn modenhet. Grusomhet er kult, lidelse suger.
Men hun er moden og hun er uskyldig.
Uskyldig på sin måte, det er det jeg liker ved henne.
Jeg lager kaffe. Vil du ha?
Grusomhet er kult, lidelse suger...
Du svarte meg ikke.
Du har din fortolkning av stykket. Min bare forvirrer deg.
Det frustrerer meg. Det er ubehagelig.
Det er ikke bra.
Bli.
- Nei. - Vær så snill, bli.
Jeg trenger deg.
Jeg liker musikk fra 1700-tallet. Den er så lys og lett.
Enig. Musikk fra romantikken er så trist og deprimerende.
Men jeg foretrekker rock, selv dårlig.
Ikke jeg. Har hørt for mye, er drittlei av det.
- For en snobb du er! - Nei. Smak kan forta seg.
Litt sånn som begjær.
Har ikke hørt mye på Händel, men han er fremragende.
Jeg har ikke blitt så rørt av musikk på lenge.
- Du gjør narr av meg. - Nei, men...
Det er så søtt at du prøver å tilpasse deg mine greier.
Men jeg er ingen musikkjenner.
Unntatt det familien min fôret meg med, som er veldig smalt -
-har jeg ikke peiling på musikk.
Takk.
- Hvordan gikk det med kona di? - Veldig bra.
Jeg kødder, det var ille.
Men hun er ikke den som viser følelser, jeg tror hun ventet det.
- Fortalte du om meg? - Nei, jeg sa bare -
- at jeg reiser bort for å skrive på boka og ikke kommer tilbake.
- Hun må da ha mistenkt noe. - Hun vet ikke vi kjenner hverandre.
- Vent til tabloidene får kloa i det. - De finner oss ikke her.
De finner oss overalt, det er jobben deres.
Sa du noe til Maria Enders?
Bare at jeg benytter PR-turneen til å hilse på henne.
- Hun syntes ikke det var rart? - Nei. Jeg snakket med assistenten.
- Hyggelig å hilse på deg. - I like måte.
- Hva er det? - Jeg ville aldri ha gjenkjent deg.
Ikke så rart, om du kun har sett meg på Internett eller film.
- Litt rart likevel. - Du ser ut som i alle rollene dine.
- Ikke alle, håper jeg! - Nei, nei.
- Bare de bedre. - Du ser slett ikke ut som Nemesis.
- Dette er Chris. Han er forfatter. - Hyggelig. Assistenten min.
Det er så hyggelig å treffe dere begge.
- Skal det være noe å drikke? - Konjakk til meg, takk.
- Jeg tar det samme. - Ikke noe til meg, takk.
- Hva har du av urtete? - Vi har jernurt, mynte, kamille.
Kamillete, takk.
Jeg tror ikke du skjønner hvilken ære dette er for meg.
Da jeg var 15, så jeg...
Herregud, den filmen du lagde med Harrison Ford, om CIA...
Beetle on its back.
Med Harrison Ford. Du var helt rå!
Du var selve definisjonen av stil, alt jeg ville være som skuespiller.
Slik du taklet politikere og militære offiserer... Det var så fengslende.
Det var min første Hollywood-film, jeg følte meg litt fortapt.
Sydney Pollack var veldig snill, men jeg skjønte knapt hva han sa.
Og så turte jeg ikke å spørre. Men Harrison hjalp jo til.
Masse.
Jeg tryglet foreldrene mine om å få se deg på teaterscenen.
I Måken. De visste ikke hvem du var før det, for...
- Vel, de hater liksom film. - Håper de tolererer teateret.
De ikke bare tolererer teateret, de elsker det.
De ser alt.
Da de så deg spille, sa de det var den beste Nina de hadde sett.
Og det betydde så mye for meg. For før det, hadde jeg aldri turt -
- å si at jeg ville bli skuespiller. Takket være deg, kunne jeg bli det.
Jeg foretrekker dine tidlige franske filmer. På en festival i London -
- så jeg nesten alle sammen. Og du kom dit. Du husker neppe.
Det husker jeg veldig godt.
Jeg var fascinert over hvor fritt du snakket om arbeidet ditt.
Noen spurte deg om det var noe du angret på, og du sa -
- vi ikke har lov til å angre på noe. Hvis vi skal være ærlige, -
- så er vi summen av alle våre erfaringer, uten unntak.
- Sa jeg det? - Ikke ordrett, men noe sånt.
- Mener du ikke det lenger? - Å jo.
Jeg er helt enig i det, hundre prosent.
Det er skremmende for meg at jeg skal spille din rolle.
Ingen kan spille den som du gjorde, så ikke døm meg for strengt.
Vi har alle vår måte å gå inn i en rolle på.
- Gleder meg til å lese i morgen. - Vi skal jobbe i Wilhelms hytte.
Greit, bare ikke gjenferdet hans våker over oss hele tiden.
Det kan jeg ikke love. Men han er et velmenende gjenferd.
- Uff, jeg vet nå ikke det... - Ikke jeg heller.
Det er utrolig modig av deg å påta deg rollen som Helena.
Det er en måte å takle tidens gang på.
Tja, jeg vet ikke. Noen ganger tenker jeg det er bare en jobb.
Så går jeg bare videre når den er gjort.
Vil du fremdeles se slangen? Du spurte meg forleden.
Været som er meldt i morgen er ideelt.
Vær der oppe ved daggry og se den komme over Maloja-passet.
Flott. Herlig. Fantastisk. Takk.
De var jo veldig hyggelige.
Hun er mye mer interessant enn den personen du beskrev.
Jeg visste ikke at foreldrene hennes var musikere. Jeg likte ham også.
Hva er så morsomt? Sa jeg noe morsomt?
De har smigret deg i hele kveld, så selvsagt likte du dem.
- Det var ikke derfor. - Nei da, selvsagt ikke.
Hva var det den filmen het?
Beetle on its...
Beetle on its back!
- For et scoop vi gjorde i kveld. - Hva da?
Hun er sammen med Christopher Giles!
Heter han Christopher Giles?
Er han berømt?
Han er kjempeberømt!
Jeg husker ikke hvilken stor bokpris han vant, men...
Han er gift med Dorothea von Duisburg, den tyske artisten.
Hun opptrådte på Serpentine i fjor.
Har aldri hørt om noen av dem.
- Du bør google ham. - Hvordan staves navnet hans?
G-i-l-e-s.
Han er åpenbart sammen med henne.
Ja. Når det blir kjent, blir det rene tsunamien.
- Jo da, på deres planet. - Deres planet har et navn.
Den kalles virkeligheten. Velkommen!
Forsiktig med den der. Gi den til meg.
Jeg tenkte på Helenas død i hele natt.
Døden hennes? Hun dør ikke nødvendigvis. Hun forsvinner.
- Det er din fortolkning. - Det er ganske tvetydig.
Hun drar ut på fottur og kommer ikke tilbake. Ganske åpenbart.
Det vet du ikke. Hun kan dukke opp igjen et annet sted.
- Det er umulig å vite. - Du kan tro hva du vil.
Går vi riktig vei?
Jeg står gjerne opp før daggry, men vil ikke gå meg vill i fjellet.
- Vi er framme. Fornøyd? - Hvorfor tror du at vi er framme?
Jeg har kart! Skal jeg vise deg?
Her er svingen vi gikk rundt for ti minutter siden.
- Og der er utsikten over dalen. - Hvordan vet du det?
Herregud, for en pest og en plage du er.
Skjønner ikke hvorfor du gjør stykket til det motsatte av hva det er.
Da du var 20, så du Sigrids ambisjoner.
Du så voldsomheten hennes, fordi du følte den i deg selv.
Det er det jeg mener. Teksten er som en gjenstand.
Den endrer perspektiv, alt etter hvor du står.
Jeg vet ikke...
- Vi må ikke gå glipp av slangen. - Det kommer ingen slange.
Faen ta deg.
Se der!
Er det slangen?
Nei...
Nei, det er bare litt tåke.
Men den løser seg opp.
Ganske vakkert likevel.
Den samler seg og strømmer ut i dalen.
Kanskje det er slangen.
Vi må være tålmodige.
Nei, det er ikke slangen.
Jo! Jeg tror det er i ferd med å bli til slangen!
Hva tror du?
Val?
Hva pokker gjør du?
Val?
Val!
Svar meg!
Val!
EPILOG London, noen uker senere.
Hvordan er hotellet?
Hotellet er bra. Takk for blomstene!
Fikk du tak i Klaus? Han ville gjerne treffe deg.
Han tror du unngår ham.
Vi skal spise middag. Han er en halvtime forsinket.
Så du ringte meg som tidsfordriv. Jeg bare tuller.
Jeg unngår ham ikke.
Jeg ville snakke med ham. Jeg er ikke så motvillig lenger.
Klaus forstår sjansen du tar. Han er oppriktig.
Han gjør dette for deg, og Wilhelm.
Og for PR! 20 år etter Sigrid, er jeg Helena. Pressen er opptatt av det.
Som alle kunstnere i sin generasjon, så har han sansen for PR.
- Er det forbudt? - Å briljere, og å vite å vise det, -
- er å briljere to ganger. Baltasar Gracián sa det.
Aner ikke hvem det er, men han har rett.
Pressen omtaler deg og arbeidet ditt.
Jeg sa ja til å bli fotografert, ikke intervjuet. Det er for tidlig ennå.
Ja?
Si jeg er på vei ned. Takk.
- Det er Klaus. - Det går bra.
Beklager at jeg er sen, men det har skjedd noe fryktelig.
Dorothea prøvde å ta livet av seg. Hun er i koma.
Kona til Christopher Giles.
- Typen til Jo-Ann? - Ja, men det skal ikke du vite.
De var sammen i Sils.
Jeg trodde forholdet var nyere.
Kjør.
Hun kuttet håndleddene i studioet sitt.
Vaktmesteren fant henne i en pøl av sitt eget blod.
Forferdelig. Hun er en kjent kunstner, sant?
Dorothea er ei fantastisk jente. Vakker, begavet, har alt.
Jeg elsker arbeidet hennes. Jeg skjønner ikke dette.
Jo-Ann er helt fra seg. Hun var på en utstilling.
Hun kan ikke dra hjem til hotellet. Paparazziene har omringet det.
Jeg ba henne komme til oss. Du har ikke noe imot det?
Nei, selvsagt ikke.
Ennå er det bare et rykte, men pressen vet noe foregikk.
Noen blogget at det var derfor Jo-Ann skal spille teater i London.
Er det sant?
Hun trenger ikke alibi for å spille i London, men paparazziene -
- trenger et bilde av henne med Christopher.
Hun er i bilen, er her om fem minutter.
- Du ville snakke med meg. - Beklager, jeg er helt forvirret.
Jeg snakket lenge med Rosa i går. Jeg sa at du var i London -
- og at vi straks begynner å øve. Jeg tror det gjorde henne glad.
Nå må vi bare ikke skuffe henne.
En flaske Chateau Larousse, takk.
Rosa ga meg deler av Wilhelms oppfølger til Maloja-slangen.
Noen sider er revet helt ut av sin sammenheng, -
- mens andre stiller skuespillet i et helt nytt lys.
Hvor gammel var Wilhelm da han skrev Maloja-slangen? 35?
38. Litt eldre da han lagde filmen, selvsagt.
Han var fremdeles en ung mann. Tenkte bare action.
25 år senere var han mer analytisk, ville sette ting i perspektiv.
Kanskje han tenkte på ettertiden, hvem vet?
Er det ikke bedre å være tro mot hans ungdommelige energi?
Og droppe de nye scenene?
Wilhelm hadde aldri avstand eller modenhet. Tvert imot.
Hans siste tekster ble mer og mer dristige, stadig mer gåtefulle.
Vi kan også se sånn på det: Vi tenker som ham.
Projiserer oss selv inn i framtiden i stedet for å stivne i fortiden.
Slik at vi... Jo-Ann!
Hva skjer?
Hun er så vidt i live, har mistet mye blod. Legene vil ikke si noe.
Chris sa hun var rolig, tok det fint, da han fortalte henne det.
- Hvor er Christopher? - Dorotheas familie er kommet.
De sa han kunne dra fra sykehuset, så han kommer hit.
Det er jo idiotisk! Paparazziene vil følge etter fra sykehuset.
- Han sa det ikke var noen der. - Naivt! Klart de følger etter ham.
De gjør det bare diskré. Si at han ikke må komme hit.
Han har slått av svareren. Jeg sender ham en melding.
Følger de etter ham hit, sitter vi i klisteret.
- Har du sjåføren din her? - Ja, han er utenfor.
Be Christopher møte oss i klubben min. Der får vi fred og ro.
Chris! Er alt bra med deg? Fikk du meldingene mine?
Klaus tror paparazziene følger etter deg fra sykehuset.
Nei, jeg så ingen.
De må ikke få fotos av oss i kveld. Det ville være katastrofalt.
Jeg ringer sjåføren min.
Kan du komme og hente oss?
Her er adressen til klubben min.
Vi drar først. Vent fem minutter, ta en drosje og følg etter oss.
Faen, de følger etter oss.
Hei, Ari. Nei, ikke noe nytt fra sykehuset.
Jeg kunne virkelig hatt bruk for deg nå.
Med første fly.
Jeg må være i London ut året. Prøvene begynner i morgen.
Overlever hun ikke, blir det rene faens atomvinteren.
Vil du bytte hotell?
Nei, samme hvor jeg drar, så klarer de å spore meg opp.
Jeg blir heller der jeg er.
Det er helt greit. Det er verre for Chris.
- Media vil korsfeste ham. - Nei, jeg tar støyten.
Jeg kan være synderen, er vant til at det skrives dritt om meg.
Skal vi avlyse øvelsen i morgen? Maria, gjør det noe?
- Nei, selvsagt ikke. - Nei, jeg vil heller jobbe.
- Vi fikk ikke rare praten. - Nei.
Jeg sender de nye scenene med bud, så tar vi en skikkelig prat om dem.
Ja, det kan vi gjøre. I morgen, etter øvingen.
Jeg er helt tom etter en arbeidsdag, det passer dårlig for meg.
Enig.
Og neste helg besøker jeg barna mine i Sør-Italia.
Vi finner ut av det. God natt.
"Når de sier hvor stor pris de setter på deg, er det for å minne meg på -
- hvor gjerne de gir deg det de aldri har gitt meg.
De bruker deg..."
Si fra hvis du vil at en engelsk advokat skal se på papirene.
Jeg kjenner ei tospråklig jente som er ekspert på boligmarkedet i Paris.
Salgskontrakten. Eksmannen din kjøper deg ut for det du forlangte.
Jeg ville ikke diskutere det. Kanskje galt av meg.
Kontrakt for ettromsleiligheten på Rue de Chemin Vert.
Dyr, men verdt det.
- Klar til å undertegnes. - I morgen.
Ta Eurostar kl 08.15, forlat Paris kl 17, så er du i London til middag.
- Jeg kan godt bli med deg. - Nei takk, det går bra.
- Hva sier jeg til Piers Roaldson? - Hvem er nå han igjen?
Han skal lage en film neste sommer som heter Electric Shockwave.
- Hva har han lagd før? - Ikke noe. Han er 25 år.
Men Jay sier den er bra og har fått klarsignal.
- Hva slags rolle er det? - De har ikke sendt oss noe ennå.
Det er hovedrollen, du skal være en slags hybrid.
Skapt ved genmanipulering, men med sjel.
Den foregår i det 23. århundre, i nær framtid.
- På jorda? - Kanskje. Er ikke sikker.
Takk.
Si til Piers at jeg er interessert. Jeg leser manuset til uka.
- De nye scenene Klaus sendte deg... - Det hadde jeg glemt.
- Skal vi gå gjennom replikkene? - Nei, jeg har ikke lest det ennå.
- Han vil vite hva du syns. - Kan han ikke bare ringe meg?
Han venter vel på din reaksjon. Du har hatt de scenene i to uker.
Jeg vil helst oppdage dem i siste øyeblikk, ikke gruble over dem.
Eneste måten å bevare spontaniteten på.
Jeg forbereder meg til Helena som til Sigrid-rollen for 20 år siden.
Hvis han spør, så bare si jeg syns det er veldig bra.
Veldig bra. Men fremdeles litt langt.
Jo-Ann, hører du meg?
Gjør det på samme måte, men litt raskere.
Dropp en av mappene, der er plenty. Vi tar det én gang til.
Vi har siste førpremiere i morgen.
- Takk for at du tar deg tid. - Bare hyggelig.
Jeg skal bare slå på denne.
- Kan jeg få en kopp kaffe? - Første spørsmålet er åpenbart:
Vil medieoppstyret rundt Jo-Ann stjele hele fokuset fra stykket?
Teaterstykket er altoverskyggende, alt annet er uvesentlig.
Og Dorothea klarte seg heldigvis.
Du har revidert stykket. Vil publikum være positive til det, -
- eller vil de bli forvirret? - Jeg håper da de er positive til det.
Så teateret er et isolert område, uten kontakt med omverdenen?
Nei, enhver teatergjenger har sin egen subjektive mening.
Men den defineres vanligvis ikke av avisoverskrifter.
Folk lukter skandale. Vil de se det stykket du ønsker, eller noe annet?
- Jo-Ann! - Hva skjer?
Du vet den scenen i begynnelsen av tredje akt...
Der du sier at du vil dra, og jeg trygler deg om å bli.
Du ringer og bestiller pizza til kollegene dine på Regnskap.
Du går uten å se på meg, som om jeg ikke fins.
Jeg tenkte du kanskje kunne legge inn en pause der.
Da ville Helenas lidelse vare lenger når hun er alene på kontoret.
Slik du spiller scenen, -
- følger publikum deg ut, og glemmer henne.
Og hva så?
Da jeg spilte Sigrid, ventet jeg litt lenger.
Det ga en mer dramatisk effekt. Det fungerte virkelig bra.
Alle driter totalt i Helena på det tidspunktet, ikke sant?
Det er da åpenbart at dama er totalt ferdig.
Rollefiguren din, altså. Ikke du.
Når Sigrid går ut av kontoret, er Helena et vrak, og det ser vi.
Da er det på tide å gå videre. Jeg tror publikum vil ha det sånn.
Men hvis du bare kunne vente noen sekunder.
Det føles ikke riktig for meg.
Du har rett.
Ja.
Jeg...
Jeg tror jeg har gått meg vill i minnene mine.
Du tror du har glemt gamle vaner, men så strømmer de bare på.
- Jeg må bryte dem. - Du må nok det.
- Jeg ser etter Maria Enders' rom. - Opp trappa, til venstre i gangen.
Kom inn.
Takk for at du tar imot meg, det setter jeg pris på.
Vi reiser i morgen tidlig, på location i Ukraina.
- Vi gjør de fleste uteopptakene der. - Jeg har lest manuset ditt.
Vi har aldri møtt hverandre, men jeg skrev det med deg i tankene.
Som mutant?
Jeg prøver å vise mer menneskelige aspekter ved genmanipulering.
Da jeg leste det, så jeg for meg noen som er mye yngre.
Kanskje meg som yngre.
Men du ser meg slik jeg var i filmer for mange år siden.
- Jeg har forandret meg. - Hun har ingen alder.
Eller hun er alle aldrer på én gang. Som oss alle.
Kan jeg være helt ærlig?
Kanskje det er fordi jeg jobber med henne nå...
Da jeg leste manuset, tenkte jeg på Jo-Ann.
Vel, jeg for min del tenker aldri på Jo-Ann Ellis.
Du tar feil. Hun er smart.
Og begavet. Hun er moderne, akkurat som rollefiguren din.
Rollefiguren min er ikke moderne. Ikke på den måten.
- Hun befinner seg utenfor tiden. - Utenfor tiden...
Jeg forstår ikke. Det er for abstrakt for meg. Beklager.
Jeg liker ikke denne tidsepoken.
- Du tar feil. Den er din. - Jeg har ikke valgt den.
Hvis min tidsepoke er Jo-Ann Ellis og stadige internettskandaler, -
-vil jeg slippe å vedkjenne meg den.
Har ikke noe imot henne personlig. Jeg trodde du ville forstå.
- Teppet går opp om fem minutter. - Og publikum?
Fullt hus.
Norske tekster: P.S. Mannes