Team Wild Animals Only Released On: www.nordicbits.org
Pappa! Du er tidlig.
Hvor er bilen, pappa?
Mamma?
Pater Brian?
- Unnskyld at jeg forstyrrer. - Selvsagt, kom inn, Katherine!
Sett deg.- Takk, Dawn.
Herr Walch sier at opptredenen din går bra.
Dessverre går jeg glipp av den.
Det blir vel likevel morsomt å opptre foran dine venner og foreldre?
- Hvor skal du? - Personlig ærend i Albany.
Hvor lang tid tar det å dra til Albany?
Noen timer med tog.
Så omtrent like lang tid å dra tilbake.
Katherine...
Er det noe som plager deg?
Nei.
Jeg ønsker bare at du kunne bli og se meg opptre.
Beklager, men denne gangen går det ikke.
Når kommer du hjem igjen?
Etter ferien, som alle andre.
Er det noe som er morsomt?
Morsomt? Nei, hvorfor det?
- Du smilte litt. - Gjorde jeg?
Ja, det gjorde du.
Jaha. Nei...
Jeg ville bare ønske deg et hyggelig opphold i Albany.
- Hodepine, sier du? - Ja, og det gjør vondt når jeg svelger.
Stakkars deg! Så fælt å være syk i ferien.
Vær så god, kjære deg.
- Syns du at jeg skal si det? - Selvsagt, Rose!
- Det er halve hans problem også! - Nei, ikke egentlig.
Det burde det være! Det var han som fikk deg i denne situasjonen.
- Han visste hva han gjorde. - Og ikke jeg? Han gjorde det med meg.
Og jeg likte det.
Ikke le. Det er virkelig ikke morsomt!
Det har bare gått fire dager. Den kan fremdeles komme.
Kommer du til å si det til foreldrene dine?
Alle er selvsagt spente over å vise foreldrene rundt i klasserommene-
- og dele deres liv her på Bramford med dem.
Men det betyr ikke at det blir endringer i hvordan vi oppfører oss her.
Oppførsel er om mulig enda viktigere i dag-
- siden vi alle her representerer Bramford.
Det betyr at dere representerer alle unge kvinner som har gått her-
- og alle unge kvinner som vil begynne siden, når dere har gått videre.
- Lyder det bra? - Det lyder bra.
Treffer jeg dere ikke før, så ønsker jeg dere en god ferie, så ses vi...
Rose! Hvor skal du?
Jeg hadde tenkt å se på opptredenene.
- Er alt i orden? - Selvsagt!
- Hvor er foreldrene dine? - De venter der inne, så...
Ok. Vi ses neste uke.
Har du sjekket mobilen din, Katherine? De har kanskje ringt på den.
Jeg har ingen ennå. Jeg skal kanskje få en til bursdagen min.
Uværet er på vei inn over østkysten. Kanskje flyet deres ble forsinket.
Hva med deg, Rose?
Jeg trodde at vi sluttet på fredag, så jeg ba foreldrene mine komme da.
- Jeg tenkte visst feil. - Har du kontaktet dem?
Ja, men det kan ta et par dager å endre deres planer.
De planla å komme på fredag, så det er nok det som gjelder.
Ålreit, frøken Prescott og frøken Drake vil være her.
Hørte du det, Katherine? Det hender at foreldre tar feil dag.
I verste fall kommer de på fredag og alle drar hjem og har en fin ferie.
Vi kan tross alt, ikke la deg bo her.
Rose, kan du se til Kat til foreldrene hennes kommer?
Jeg har faktisk ikke følt meg så bra. Jeg har vondt i halsen.
Jeg hadde tenkt å bli i sengen.
Frøken Prescott får ringe herr Cornish om noen timer.
- Både fast-og mobiltelefonen. - Selvsagt gjør vi det.
Lyder det bra?
- Katherine? - Det høres bra ut.
Hei, pappa.
Det er meg.
Jeg lurer på bare hvor du og mamma er og om dere kommer.
Jeg antar at du kan ringe skolen.
Ok...
Ha det.
Gode Gud, takk for måltidet som Du har plassert foran oss.
Jeg vil ikke være din barnevakt i kveld.
Herr Gordon sa at du måtte være med meg.
Skal han ta meg for at jeg ikke er i skolen i ferien?
- Herr Gordon sa... - "Herr Gordon..." Har du hengt deg opp?
- Hvor skal du? - Jeg? Ingen steder.
Om nonnene lurer, så sier du at jeg følte meg dårlig og gikk og la meg.
Du kjenner vel til det med nonnene?
Du vet vel at de har parykker?
De har ikke et hårstrå på kroppen. Helt hårløse.
Se på deres øyenbryn neste gang. Helt fake.
Deres egne? De har brent dem bort.
- Det er ikke sant. - Hørte du om Jen Darlings søster?
Hun gikk ut skolen for tre år siden.
Hun oppdaget dem en kveld med... å dyrke djevelen.
Hvem fortalte det?
Ikke gå inn på rommet mitt og ikke rør sakene mine.
Det er opptatt.
Nummeret du har ringt kan ikke nås eller er ikke lenger i bruk.
Er alt i orden?
Den der jakken er altfor tynn.
Venter du på noen?
Kan vi skysse deg et sted? Du må være iskald.
Vi skal tilbake til landeveien og så kjører vi mot øst.
- Hvor skal du? - Portsmith.
Ja, jeg kjenner til Portsmith.
Vi står parkert der borte. Kona mi venter i bilen. Ser du?
Jeg heter Bill. Hva heter du?
Joan. Jeg heter Joan.
Fint. Fint navn.
- Hva driver du med, Bill? - Jeg prøver bare å hjelpe...
Vi kjører henne til nærmeste bensinstasjon.
Jeg prøver bare å hjelpe.
- Ring meg tilbake. - Jeg har ingen mobil.
- Det er altså bestemt? - Slutt å si det.
Hva skal jeg si da?
Ingenting.
- Jeg fikser det. - La meg i det minste kjøre deg dit.
Nei, aldri i livet.
Vær forsiktig, ok?
Forsiktig? Ja da.
Idiot.
Katherine?
Jeg lot deg sove. Bill
- Hallo? - Det er Bill.
Fra buss-stasjonen.
Får jeg komme inn?
Jeg ville bare se hvordan det var med deg.
Du er iallfall våken.
Du må ha vært helt utmattet. Du sov i over fire timer i baksetet.
- Jeg ber om unnskyldning. - Hvorfor?
Regel nummer én, ikke be om unnskyldning. Jeg er glad for å kunne hjelpe deg.
- Unnskyld. - Ingen fare.
- Hvorfor gjør du det? - Hva?
Hjelper meg så mye?
Tror du på Gud, Joan?
- Nei. - Nei? Uten videre?
Nei.
Har du søkt etter ham?
Det er underlig...
Folk tror at man søker etter ham i en bok, eller kirke eller en statue.
Kanskje til og med i en flamme.
Men sånn fungerer ikke jeg.
Jeg søker etter ham i usannsynlige hendelser, små tilfeldigheter.
Og da jeg så deg sitte der ved buss-stasjonen...
Du minnet så mye om noen.
En person som jeg ikke har sett på veldig lenge.
Så sa du at du skulle til Portsmith.
En sånn tilfeldighet kan jeg bare ikke se bort fra.
Hvor rart det enn høres ut -
- så så jeg kanskje gud i deg.
- Skal du også til Portsmith? - Nei, ikke helt.
Linda og jeg skal til byen før, vi skal til Bramford.
Kjenner du til Bramford?
- Når drar vi? - Hva sa du?
Når drar vi?
Hvorfor så travelt?
Hvor er kona di?
Hun sover.
Hvorfor det?
Vi kan forhåpentligvis dra i morgen tidlig.
Jeg antar at du er skrubbsulten.
Det er en restaurant ved siden av. Kle på deg og kom dit.
- Takk. - Ålreit.
Vet du hvor mye kjeft jeg kan få for dette?
Trenger du et håndkle?
Hva gjorde du der nede?
Gikk du i søvne?
Går du i søvne? Var det det som skjedde?
Hallo?
Ringte foreldrene dine?
De kommer ikke til å ringe.
- De ble bare litt forvirret. - Som foreldrene dine?
Men foreldrene dine var ikke. Du ba dem ikke komme så du kunne gå på date.
- Det var ingen date. - Ikke?
- Hva var det da? - Ingenting.
Herr Gordon sa at du skulle passe på meg.
- Jeg vet hva herr Gordon sa. - Han sa at de kommer på fredag.
- Ja, jeg vet hva... - Men nå er det for sent.
- For sent for hva? - De er døde.
Hva?
For en grusom ting å si.
Du skal ikke si sånne ting.
Du burde ikke si slike ting. Det er ikke morsomt.
Du lukter godt.
Du burde sove nå. Sov og når du våkner i morgen...
Alt kommer til å ordne seg.
De kommer hit på fredag, de er jo alt på vei.
La det skje. Ok?
Sov nå.
- Kan jeg gjøre noe annet for deg? - Nei, du hadde din sjanse.
Der er hun! Linda har en ekstra kåpe. Du får gjerne låne den av henne.
- Hun kommer straks. - Takk.
Portsmith? Bor du der? Bor foreldrene dine der?
- Nei. - Ikke? Venner? En annen?
- En annen. - Bedre enn ikke å ha noen.
De forandret dekoren her for noen år siden. Det var et sted for barn.
Kjent for sin kylling-og nudelsuppe. Det var slik vi fant det.
Linda og jeg kom ofte hit med datteren vår.
Husker du at jeg syntes at du minnet om noen?
Du minnet meg om henne, datteren min. Hun ville vært på din alder nå.
Vi mistet henne for ni år siden.
Ni år i morgen, faktisk.
Men vi klarer oss. Det er vanskelig, men...
Tiden leger alle sår, sies det.
Det blir lettere. Bortsett fra på denne tiden når vi legger blomster...
Jeg har et foto.
Det er min Rose.
- Hun er pen. - Ja, er hun ikke?
- Har du bestemt dere? - Jeg har det.- Har du det, Joan?
Unnskyld meg.
Der er du! Det kommer inn riktig ruskevær i natt.
Hvis vi ikke drar i kveld kan vi bli innesnødd i et par dager.
De pakker maten til oss. Du kan ta den med, så ses vi utenfor.
Takk.
Hva sa han til deg?
Fortalte han om datteren vår?
Da han fortalte om henne, sa han "har", ikke sant?
"Vi har en datter."
Han sa at du minnet ham om henne.
Han sa det til deg, hva?
Det er ok, stakkars deg. Han prøver å si det til alle.
Jeg ser aldri noen likhet. Det er selvsagt ikke sant.
Men... iblant prøver jeg, iallfall.
Jeg så det en gang.
Jeg var i kolonialen en gang.
Jeg sto midt i en av gangene, helt alene.
En jente kom rundt hjørnet.
Hun lette etter noe på nederste hylle. Hun var rundt 15 år.
Hun holdt pengene sine hardt i hånden, akkurat som barn gjør.
Skolen hadde vel begynt igjen.
Det hadde blitt kaldt.
Hun var kledd i skoleuniformen og hadde joggesko, men ingen strømper.
Knærne hennes var rosa -
- nesten røde på grunn av kulden. Men hun merket det ikke.
Hun hadde håret i en hestehale, og jeg kunne se røttene rundt ørene.
Du ligner henne ikke i det hele tatt.
Det er så underlig... Jeg ser deg ikke over hode.
Hva sa de?
- Hva sa de? - Han sa at det ordnet seg.
- Hva ordner seg? Hvem sa det? - Han sa at jeg ikke kan bo her.
Men det kan jeg, med ham.
- Hvem er han? - Det vet du.
- Nei, jeg vet ikke. - Herr Gordon, tosk.
Han er rektoren vår.
Du lukter godt.
Gode Gud, takk for dette måltid som du har plassert foran oss...
Katherine?
Ja, ma'am?
- Er det noe galt? - Nei, ma'am.
I så fall er du vennlig og leser bønnen for resten av oss.
Gode Gud...
Takk for dette måltid som du har plassert foran oss.
Katherine!
Hvordan har hun det?
Hun har det bra.
- Har herr Gordon ringt? - Hvorfor skulle rektoren ringe hit?
Jeg vet ikke... For å fortelle at foreldrene hennes har det bra.
Selvsagt har det de bra! Katherine har det også bra.
- Takk, frøken Drake. - Drikk dette, kjære.
Katherine?
Ikke rør meg, di fitte.
- Frøken Drake. Kan du svare? - Selvsagt, kjære deg.
Du burde skamme deg. Se på meg når jeg snakker med deg!
Frøken Prescott, får jeg snakke med deg?
Han sa faktisk at han skulle komme.
Han kommer og denne gangen sier han at han tok feil.
Han vil si at jeg kan bo her. Han er rektor.
Kan du komme hit, Rose?
Jeg ber deg vennlig måke mellom husene. Hele veien ned til barmark.
Jeg? Det var hun som kalte deg...
Herr Gordon kommer hit senere i ettermiddag.
Herr Gordon?
Hva skjedde?
Helt ned til barmark, takk.
- Er alt i orden? - Ja. De burde være her borte.
Frøken Prescott?
Hallo?
Mamma?
Pappa?
- Pappa...? - Katherine.
Hvem er dette?
- Hallo? - De kommer ikke.
Drep fittene.
Du vet vel at det er parykker?
De har ikke hår på kroppen.
Helt hårløse.
Se på deres øyenbryn neste gang. Faket.
Deres egne? De ble brent bort.
Hørte du ikke om Jen Darlings søster?
Hun sluttet her for tre år siden.
Hun oppdaget dem en kveld -
- da de dyrket djevelen.
Hei.
Du blir hos meg.
Å, herregud!
Katherine?
Slipp den!
Hei!
Slipp den! Slipp den!
Slipp den! Slipp kniven!
Slipp kniven, for helvete! Siste advarsel, så skyter jeg.
Slipp kniven!
Hill satan!
- Hill satan. - Slipp kniven!
Fortalte du henne det?
- Fortalte du alt? - Vær så snill, Linda...
Når du treffer disse folkene, forteller du da at hun ble myrdet?
- Vær så snill? - Nei, det gjør du ikke.
Du forteller ikke at de var nødt til å ta en test for å se-
- om hodet hørte til kroppen. Bare fokuser på veien!
Ikke rør meg!
- Er du snill og stopper? - Hva sa du?
Jeg tror jeg må kaste opp. Vær så snill, stans!
Ok, vent litt!
Vær så snill, Bill. Bare kjør forbi. Vi skal ikke stoppe.
- For helvete, ikke stans her! - Ja, ja!
Katherine?
Der er du jo.
Du er ikke ønsket her.
Jeg sier til deg at du må forsvinne herfra.
Du skal forlate oss.
Du skal forlate denne stakkars jenta og aldri komme tilbake!
Jeg befaler deg å forlate dette stedet.
Jeg befaler deg å forsvinne!
I Jesu navn!
Jeg befaler deg til å forlate denne jenta!
Og aldri komme tilbake!
Jeg befaler deg å forsvinne!
Ikke gå.
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com