Team Wild Animals Only Released On: www.nordicbits.org
Pappa! Du är tidig.
Var är bilen, pappa?
Mamma?
Fader Brian?
- Ursäkta att jag stör. - Självklart, kom in, Katherine!
Sätt dig.- Tack, Dawn.
Mr Walch säger att ditt uppträdande går bra.
Tyvärr missar jag det.
Det blir väl roligt ändå att uppträda inför dina vänner och föräldrar?
- Vart ska ni? - Personligt ärende i Albany.
Hur lång tid tar det att åka till Albany?
Några timmar med tåg.
Så ungefär lika lång tid att åka tillbaka.
Katherine...
Är det något som oroar dig?
Nej.
Jag önskar bara att ni kunde stanna och se mig uppträda.
Ledsen, men den här gången går det inte.
När kommer ni tillbaka?
Efter lovet, som alla andra.
Är det nåt som är roligt?
Roligt? Nej, hur så?
- Du log lite. - Gjorde jag?
Ja, det gjorde du.
Jaha. Nej...
Jag tänkte bara önska er en trevlig vistelse i Albany.
- Huvudvärk, säger du? - Ja, och det gör ont när jag sväljer.
Din stackare! Vad trist att vara sjuk under lovet.
Varsågod, kära du.
- Tycker du att jag ska berätta? - Självklart, Rose!
- Det är ju halva hans problem också! - Nej, inte direkt.
Det borde det vara! Det var han som försatte dig i den här situationen.
- Han visste precis vad han gjorde. - Och inte jag? Han gjorde det på mig.
Och jag gillade det.
Skratta inte. Det är verkligen inte roligt!
Det har bara gått fyra dagar. Den kan fortfarande komma.
Kommer du att berätta för dina föräldrar?
Alla är förstås förväntansfulla att visa sina föräldrar runt i klassrummen-
- och dela med er av ert liv här på Bramford.
Men det betyder inte att det blir några förändringar i hur vi uppför oss här.
Uppförande är om möjligt ännu viktigare idag-
- eftersom vi alla här representerar Bramford.
Det betyder att ni representerar alla unga kvinnor som gått här-
- och alla unga kvinnor som kommer att börja sen, när ni har gått vidare.
- Låter det bra? - Det låter bra.
Träffar jag er inte innan, så önskar jag ett trevligt lov, så ses vi...
Rose! Vart ska du?
Jag tänkte kolla in uppträdandena.
- Är allt som det ska? - Självklart!
- Var är dina föräldrar? - De väntar där inne, så...
Okej. Vi ses nästa vecka.
Har du kollat din mobil, Katherine? De kanske har ringt på den.
Jag har ingen än. Jag kanske ska få en till min födelsedag.
Ovädret är på väg in över östkusten. Kanske deras flyg försenades.
Hur är det med dig, Rose?
Jag trodde att vi slutade på fredag, så jag bad mina föräldrar komma då.
- Jag tänkte visst fel. - Har du kontaktat dem?
Ja, men det kan ta ett par dagar att ändra deras planer.
De planerade att komma på fredag, så det är nog det som gäller.
Då så, ms Prescott och ms Drake kommer att vara kvar här.
Hörde du det, Katherine? Det händer att föräldrar tar fel på dag.
I värsta fall kommer de på fredag och alla åker hem och har ett skönt lov.
Vi kan ju, trots allt, inte låta dig bo här.
Rose, kan du se efter Kat tills hennes föräldrar kommer?
Jag har faktiskt inte känt mig så bra. Jag har ont i halsen.
Jag tänkte bädda ner mig.
Ms Prescott får ringa mr Cornish om några timmar.
- Både hem-och mobiltelefonen. - Självklart gör vi det.
Låter det bra?
- Katherine? - Det låter bra.
Hej, pappa.
Det är jag.
Jag undrar bara var du och mamma är och om ni kommer.
Jag antar att ni kan ringa skolan.
Okej...
Hej då.
Gode Gud, tack för måltiden som Du har placerat framför oss.
Jag tänker inte vara din barnvakt ikväll.
Mr Gordon sa att du måste vara med mig.
Ska han sätta dit mig för att jag inte är i skolan under lovet?
- Mr Gordon sa... - "Mr Gordon..." Har du hakat upp dig?
- Vart ska du? - Jag? Ingenstans.
Om nunnorna undrar, så säger du att jag kände mig krasslig och gick och la mig.
Du känner väl till det där med nunnorna?
Du vet väl att de har peruker?
De har inte ett hårstrå på kroppen. Helt hårlösa.
Kolla in deras ögonbryn nästa gång. Helt fejkade.
Deras egna? De har bränt bort dem.
- Det är inte sant. - Hörde du om Jen Darlings syster?
Hon gick ut skolan för tre år sen.
Hon kom på dem en kväll med... att dyrka djävulen.
Vem berättade det?
Gå inte in i mitt rum och rör inte mina grejor.
Det är upptaget.
Numret ni har ringt kan inte nås eller är inte längre i bruk.
Är allt som det ska?
Den där jackan är alldeles för tunn.
Väntar du på nån?
Kan vi skjutsa dig nånstans? Du måste vara iskall.
Vi ska tillbaka till motorvägen och sen åker vi österut.
- Vart är du på väg? - Portsmith.
Visst, jag känner till Portsmith.
Vi står parkerade där borta. Min fru väntar i bilen. Ser du?
Jag heter Bill. Vad heter du?
Joan. Jag heter Joan.
Fint. Fint namn.
- Vad sysslar du med, Bill? - Jag försöker bara hjälpa...
Vi kör henne till närmaste bensinstation.
Jag försöker bara hjälpa.
- Ring mig sen. - Jag har ingen mobil.
- Det är alltså bestämt? - Sluta säga så.
Vad ska jag säga då?
Inget.
- Jag fixar det. - Låt mig åtminstone skjutsa dig dit.
Nej, aldrig i livet.
Var försiktig, okej?
Försiktig? Visst.
Idiot.
Katherine?
Jag lät dig sova Bill
- Hallå? - Det är Bill.
Från busstationen.
Kan jag komma in?
Jag ville bara se hur det var med dig.
Du är i alla fall vaken.
Du måste ha varit helt utmattad. Du sov i över fyra timmar i baksätet.
- Jag ber om ursäkt. - För vad?
Regel nummer ett, be inte om ursäkt. Jag är glad att kunna hjälpa dig.
- Förlåt. - Ingen fara.
- Varför gör du det? - Vad?
Hjälper mig så mycket?
Tror du på gud, Joan?
- Nej. - Nej? Bara så där?
Nej.
Har du sökt efter honom?
Det är märkligt...
Folk tror att man söker efter honom i en bok, eller kyrka eller en staty.
Kanske till och med i en ljuslåga.
Men så fungerar inte jag.
Jag söker efter honom i osannolika händelser, små tillfälligheter.
Och när jag såg dig sitta där vid busstationen...
Du påminde så mycket om nån.
En person som jag inte träffat på väldigt länge.
Sen sa du att du skulle till Portsmith.
En sådan tillfällighet kan jag bara inte bortse från.
Hur konstigt det än låter -
- så såg jag kanske gud i dig.
- Ska ni också till Portsmith? - Nej, inte riktigt.
Linda och jag ska till staden innan, vi ska till Bramford.
Känner du till Bramford?
- När åker vi? - Hur sa?
När åker vi?
Varför så bråttom?
Var är din fru?
Hon sover.
Hur så?
Vi kan förhoppningsvis åka i morgon bitti.
Jag antar att du är utsvulten.
Det finns en restaurang bredvid. Klä på dig och kom dit.
- Tack. - Då så.
Vet du hur mycket skäll jag kan få för det här?
Behöver du en handduk?
Vad gjorde du där nere?
Gick du i sömnen?
Går du i sömnen? Var det det som hände?
Hallå?
Ringde dina föräldrar?
De kommer inte att ringa.
- De blev bara lite förvirrade. - Som dina föräldrar?
Men dina föräldrar var inte. Du bad dem att inte komma så du kunde gå på dejt.
- Det var ingen dejt. - Inte?
- Vad var det då? - Inget.
Mr Gordon sa att du skulle hålla koll på mig.
- Jag vet vad mr Gordon sa. - Han sa att de kommer på fredag.
- Ja, jag vet vad... - Men nu är det för sent.
- För sent för vad? - De är döda.
Va?
Vilken hemsk sak att säga.
Du ska inte säga såna saker.
Du borde inte säga såna saker. Det är inte roligt.
Du luktar gott.
Du borde sova nu. Sov och när du vaknar i morgon...
Allt kommer att ordna sig.
De kommer hit på fredag, de är ju redan på väg.
Så blir det. Okej?
Sov nu.
- Kan jag göra nåt annat för dig? - Nej, du hade din chans.
Där är hon ju! Linda har en extrakappa. Du får gärna låna den av henne.
- Hon kommer strax. - Tack.
Portsmith? Bor du där? Bor dina föräldrar där?
- Nej. - Inte? Vänner? Någon annan?
- Någon annan. - Bättre än att inte ha nån.
De ändrade inredning här för några år sen. Det var ett ställe för barn.
Kända för sin kyckling-och nudelsoppa. Det var så vi hittade det.
Linda och jag åkte ofta hit med vår dotter.
Minns du att jag tyckte att du påminde om nån?
Du påminde mig om henne, min dotter. Hon skulle ha varit i din ålder nu.
Vi förlorade henne för nio år sen.
Nio år i morgon, faktiskt.
Men vi klarar oss. Det är svårt, men...
Tiden läker alla sår, sägs det.
Det blir gradvis lite lättare. Förutom så här års när vi lägger blommor...
Jag har ett foto.
Det är min Rose.
- Hon är söt. - Ja, visst är hon?
- Har ni bestämt er? - Jag har det.- Har du det, Joan?
Ursäkta mig.
Där är du! Det kommer in riktigt busväder inatt.
Om vi inte ger oss av ikväll kan vi bli insnöade i ett par dagar.
De packar maten åt oss. Du kan ta med den, så ses vi utanför.
Tack.
Vad sa han till dig?
Berättade han om vår dotter?
När han berättade om henne, så sa han "har", eller hur?
"Vi har en dotter."
Han sa att du påminde honom om henne.
Han sa det till dig, eller hur?
Det är okej, din stackare. Han försöker säga det till alla.
Jag ser aldrig nån likhet. Det är förstås inte sant.
Men... ibland försöker jag i alla fall.
Jag såg det en gång.
Jag var i mataffären en gång.
Jag stod mitt i en av gångarna, alldeles ensam.
En flicka kom runt hörnet.
Hon letade efter nåt på nedersta hyllan. Hon var runt 15 år.
Hon höll sina pengar hårt i handen, precis som barn gör.
Skolan hade väl börjat igen.
Det hade blivit kallt.
Hon var klädd i sin skoluniform och hade gympaskor, men inga strumpor.
Hennes knän var rosa -
- nästan röda på grund av kylan. Men hon var omedveten om det.
Hon hade håret i en hästsvans och jag kunde se rötterna runt öronen.
Du liknar henne inte alls.
Det är så märkligt... Jag ser dig inte över huvud taget.
Vad sa de?
- Vad sa de? - Han sa att det ordnade sig.
- Vad ordnar sig? Vem sa det? - Han sa att jag inte kan bo här.
Men det kan jag, med honom.
- Vem är han? - Det vet du.
- Nej, det vet jag inte. - Mr Gordon, dummer.
Han är ju vår rektor.
Du luktar gott.
Gode gud, tack för denna måltid som du har placerat framför oss...
Katherine?
Ja, ma'am?
- Är det nåt problem? - Nej, ma'am.
I så fall är du vänlig och läser bönen för resten av oss.
Gode gud...
Tack för denna måltid som du har placerat framför oss.
Katherine!
Hur är det med henne?
Hon mår bra.
- Har mr Gordon ringt? - Varför skulle rektorn ringa hit?
Jag vet inte... För att berätta att hennes föräldrar mår bra.
Självklart mår de bra! Katherine mår också bra.
- Tack, ms Drake. - Drick det här, kära du.
Katherine?
Bort med tassarna, din fitta.
- Snälla, ms Drake. Kan ni svara? - Givetvis, kära du.
Du borde skämmas. Se på mig när jag talar med dig!
Ms Prescott, får jag tala med er?
Han sa faktiskt att han skulle komma.
Han kommer och den här gången säger han att han hade fel.
Han kommer att säga att jag kan bo här. Han är ju rektor.
Kan du komma hit, Rose?
Jag ber dig vänligt att skotta mellan husen. Hela vägen ner till barmark.
Jag? Det var ju hon som kallade dig...
Mr Gordon kommer hit senare i eftermiddag.
Mr Gordon?
Vad har hänt?
Ända ner till barmark, tack.
- Är allt som det ska? - Ja. De borde vara här borta.
Ms Prescott?
Hallå?
Mamma?
Pappa?
- Pappa...? - Katherine.
Vem är det här?
- Hallå? - De kommer inte.
Döda fittorna.
Du vet väl att det är peruker?
De har inget hår på kroppen.
Helt hårlösa.
Kolla in deras ögonbryn nästa gång. Fejkade.
Deras egna? De brändes bort.
Hörde du inte om Jen Darlings syster?
Hon slutade här för tre år sen.
Hon kom på dem en kväll -
- när de dyrkade djävulen.
Hej.
Du stannar hos mig.
Åh, herregud!
Katherine?
Släpp den!
Hör du!
Släpp den! Släpp den!
Släpp den! Släpp kniven!
Släpp kniven, för helvete! Sista varningen, sen skjuter jag.
Släpp kniven!
Hell satan!
- Hell satan. - Släpp kniven!
Berättade du för henne?
- Berättade du allt? - Snälla, Linda...
När du träffar de här människorna, berättar du då att hon blev mördad?
- Snälla? - Nej, det gör du inte.
Du berättar inte att de var tvungna att göra ett test för att se-
- om huvudet hörde till kroppen. Fokusera på vägen, bara!
Rör mig inte!
- Är du snäll och stannar? - Hur sa?
Jag tror jag måste spy. Snälla, stanna!
Okej, vänta lite!
Snälla, Bill. Kör bara förbi. Vi ska inte stanna.
- För helvete, stanna inte här! - Ja, ja!
Katherine?
Där är du ju.
Du är inte önskad här.
Jag säger till dig att du måste försvinna härifrån.
Du ska lämna oss.
Du ska lämna den här stackars flickan och aldrig komma tillbaka!
Jag befaller dig att lämna det här stället.
Jag befaller dig att försvinna!
I Jesu namn!
Jag befaller dig att lämna den här flickan!
Och aldrig kommer tillbaka!
Jag befaller dig att försvinna!
Gå inte.
Översättning: Julian Vargas www.ordiovision.com