På den tiden... det här var länge sen-
- hann jag inte med några hemligheter, bara hushållsbestyr.
Under min uppväxt hade vi varit rika.
Och sen...
... var vi inte det längre.
Och som de flesta andra under depressionen-
- tog jag dagen som den kom utan att vänta mig någonting.
Jag väntade... på ingenting.
Och sen...
Kära du, jag måste få utnyttja din vänlighet.
Tyst! - Bihålorna?
Jag vill att du kommer hit i eftermiddag.
- Ja... - Tack ska du ha.
Har någon dött?
Jag blir inte borta länge.
God dag, miss Suckley.
Jag var inte den första släktingen hans mamma hade ringt...
... kanske inte ens den tionde, men jag fanns ju i närheten.
Hon sa att han behövde någon som fick honom att tänka på annat än arbetet.
Varför hon trodde att jag kunde göra det hade jag ingen aning om.
Han har väl släkt överallt här.
Vi är sex- eller sjumänningar, beroende på hur man räknar.
- Cigarett? - Nej, jag röker inte.
Jag skulle väl tillbringa eftermiddagen där-
- och när jag sen hade tråkat ut honom totalt-
- skulle jag återgå till mitt lugna liv och ta hand om min moster.
Men så blev det inte.
Han har inte mått bra. Bihålorna.
Det tycks hända varenda gång, så fort han kommer hem.
Mr President...
Daisy?
Det var inte i går...!
- Mor tvingade väl inte hit dig? - Alla andra var bortresta, sa hon.
Det borde hon inte ha sagt.
Vad roligt att se dig. Hur länge sen är det?
Åratal.
Dows bröllop, i Rhinebeck.
Var du där?!
Var ska jag sitta?
Det finns te kvar, tror jag...
Jag passar på när inte mor är här.
Hon tror inte på bihålemedicin.
Samlar du på frimärken, Daisy?
- Nej. - Kom och titta på de här.
Ska jag?
Du har väl träffat alla...
Inte alla.
Inte än.
Ursäkta, jag borde ha knackat.
Har jag verkligen skrivit det här? Jag är på tok för snäll.
Men vi behöver ju senatorns röst.
Varför kan inte politiker bara vara ärliga?
Min kusin.
Tack.
De är från Afrika.
Det påstås ha världens högsta fallhöjd.
Vill du att jag går?
Nej, absolut inte.
Det här var fint.
- Dit skulle jag vilja åka. - Vart då?
Ärligt talat vartsomhelst.
I Europa skulle det snart bli krig igen.
Och vi skulle bli indragna vare sig vi ville eller ej.
Här befann sig landet fortfarande i en depression.
Människor var arbetslösa, hungriga, behövde hjälp.
Presidenten tillbringade mycket tid den våren i Hyde Park on Hudson.
Kan någon upplysa mor om att det är radio.
Han sa att jag hjälpte honom glömma omvärldens tunga börda.
- 30 sekunder... - Se på mig.
Tystnad, tack...!
Tyst nu, mor.
Han hade velat sköta allt härifrån, enligt henne.
Men det gick ju inte.
Alla kände någon som inte kunde hitta arbete.
Alla var rädda.
...välfärd för alla människor.
Jag sa att om fri företagsamhet inte gav arbetstillfällen i vår...
...så skulle staten rycka in.
Vi har alla blivit varse att staten inte har råd att vänta-
- tills den inte längre kan göra något.
Därför har jag skickat ett budskap av yttersta vikt till kongressen...
Alla vände sig till honom.
Alla ville ha något av honom.
Fackföreningen. Handelskammaren.
Tysk-amerikanska vänskapsorkestern.
Och allt han ville var att få koppla av.
Varje gång han kom hem ringde han och frågade:
"Daisy, vart vill du åka i dag?"
Och jag svarade alltid: "Vartsomhelst."
Hans fru, påstod han, tyckte inte om åkturer.
Jag lärde mig namnen på fåglar och träd som jag hade sett hela mitt liv.
Vi körde på landsvägar, uppför kullar-
- genom skogar, över ängar.
Vi tog vägar som jag inte visste fanns.
Vägar som jag aldrig hittade själv.
Bilen kunde köras med bara händerna.
Den är mer lättkörd än en vanlig bil.
- Vill du köra? - Nej.
Han glömde nog omvärlden med mig.
Som om vi hade... rymt.
Och sen, en dag...
Vart ska polisbilen ta vägen?
De följer inte alltid med.
De ska väl ta fast en tjuv eller nåt.
Här har vi aldrig varit.
Nej. Det här har jag sparat.
Den här tycker jag om.
Förlåt...
Det är jag som ska be om ursäkt.
Jag visste att vi inte bara var släktingar längre...
... utan väldigt goda vänner.
- Så snart jag kommer ifrån. - Vi är allra bästa vänner.
Tiden gick.
Och tiden som räknades var den då Franklin var i Hyde Park.
Vem var det?
Presidenten vill träffa mig.
Han är ju president.
Han vill visa ett nytt frimärke.
- Vart är vi på väg? - Ingen aning.
Jag har låtit bygga det.
Till pensionen. Där ska jag skriva mina detektivromaner.
Gå och ta en titt.
Det luktar fortfarande nymålat.
Det är himmelskt.
- Jag har funderat, Daisy... - Vadå?
- Vad har du funderat på? - Att jag...
Jag vill... dela...
...det här med dig.
När jag är borta... som jag måste vara...
Om du skulle sakna mig...
Saknar du mig nån gång?
Det gör jag jämt.
Jämt.
Ett ställe som du kan komma till, där du kan vara ensam och sakna mig.
Åh, förlåt... Förlåt.
- Förlåt mig. - Ingen fara.
Vid det här laget hade alla vant sig vid mig.
Jag var släktingen som alltid var där på besök.
Ingen frågade mig ens varför.
- Har han läst det här? - Det tror jag.
"Om man av alla britter som finns fick välja ut" -
- "två som skulle göra bäst intryck på amerikanerna" -
- "så skulle kung George och drottning Elizabeth aldrig ens komma på fråga."
Så säger man inte om kungligheter!
Ingen engelsk kung hade någonsin varit på statsbesök i USA.
Men nu skulle han komma, till Hyde Park on Hudson...
... och det enda stället med arbetsro var utomhus.
- Vad är det? - Han har huvudvärk.
Han känner alltid av bihålorna så här års.
Jag vet. - Du har inte sagt att du har huvudvärk.
- Du har ju redan så mycket att göra. - Vad ska det betyda?
Det betyder att du tar väldigt väl hand om mig, Missy.
Och du också.
Mrs Roosevelt, vi verkar inte ha tallrikar så det räcker.
- Va?! - Någon har räknat fel på tallrikarna.
Och det säger du nu?!
Mrs Astor har ringt igen.
Franklin hade varnat oss.
Mrs Astor har tallrikar. Vi lånar hennes.
Akta er för mor i dag.
Nej, förresten...
Vi ringer hennes kokerska i stället.
Hon är så rik att hon inte vet vad hon har.
Franklins fru: Eleanor.
Jag gör bara som jag blir tillsagd.
Så var det med den lilla hemligheten...
- God morgon, svärmor. - God morgon, Eleanor.
Vi ska inte bjuda Englands kung på cocktails!
Det här är inte åt kungen...
Din mor tjatar på mig om att inte kalla Hennes Kungliga Höghet för Elizabeth.
- Mig med. - Vilket århundrade lever vi i?
Daisy...
Hon sa åt mig också.
Vad tror hon om mig egentligen?!
Daisy...! Du glor.
Nej, då. Inte alls. Vad ville du?
Eleanor undrar om du vill ha nybryggt kaffe.
- Nu glor du igen. - Inte alls...!
Låt henne vara. Min man lever på unga kvinnors beundrande blickar.
- Nu byter vi samtalsämne, tycker jag. - Säg inte att du blir generad...!
- Inte jag. - Varför ska vi bry oss om kungligheter?
Äkta rosenträ! Luktar gott också.
Var det därför den var så dyr?
Hick ringde. Inför dagens kungabesök-
- hade hon blivit tillsagd att få fram femtusen barn...!
- Varför det?! - De skulle hålla tillbaka folkmassorna.
- Flickscouterna vägrade. - Det gjorde de rätt i.
De sa att flickorna blivit mörbultade i Washington.
Hick lyckades få tag i några pojkscouter men de knuffades lika mycket de!
Flera knytnävsslagsmål utbröt. Väl tillbaka på kontoret-
- öppnade hon fönstren och skrek: "Åt helvete med kungen och drottningen!"
Det kanske vi också gör i morgon.
"Hick" var Lorena Hickock.
En av Eleanors många väninnor som Franklin tyckte var manhaftig.
Folk påstod att deras äktenskap var ansträngt och olyckligt...
... att de levde skilda liv...
... men det såg jag ingenting av, inte när de var tillsammans.
Vi fick ta vår tillflykt till stallet i hopp om att få arbetsro.
Kungar och drottningar är faktiskt inte bättre än andra människor.
Ja, jag läste det i din spalt, Eleanor.
Hur är det, har du ont?
- Bihålorna... - Han känner av dem så här års.
Jaså? Det visste inte jag...!
Jag har tagit en tablett.
- Nu har de lämnat Beacon. - Bra! Då är de snart här.
Det hela är ju uppenbart - de tänker be om pengar.
Hick säger att helgen borde kunna fylla min tidningsspalt i en månad.
Enligt Hick avskyr kungen sin bror - där har vi en spalt.
- Hans bror har träffat Hitler. - Bra, ännu en spalt.
Och dem har vi bjudit hem...!
- Du bor ju inte ens här. - Men jag ska övernatta.
Det sa jag i alla fall till din mor.
Brodern abdikerade väl för att få gifta sig med kvinnan han älskade.
Känner du en enda karl som skulle göra det?
Hick tror att brodern har föresatt sig att rädda monarkin.
När fascisterna har tagit över England.
Han är ung, Eleanor.
Hon också.
Båda två är unga.
Nu ska vi inte vara så hårda mot dem.
Och under tiden kom kungen och drottningen allt närmare.
Borde vi inte stanna till och hälsa på folk?
Men... Vi är snart framme.
Vi passerar nog inga fler städer... Vi är ute på landsbygden.
- Men ändå... - Han vill röka.
Vi vill ju inte komma för tidigt. Och jag vill träffa amerikaner.
- Vill han inte träffa dig? - Han är upptagen.
Jag vet hur viktigt det är.
Det här klarar du galant. Det är jag övertygad om.
Hur var det nu med resplanen?
Ni ska bo hemma hos Roosevelt.
Det är presidentens mors hus så hon är värdinna.
- Och var ligger presidentens hus? - Det är här han bor.
Med sin mor? Har han inget eget hus?
- Han har ett rum. - Och hustrun?
Hon bor i ett annat hus, ett eget...
Men inte han?
...tillsammans med andra kvinnor... som tillverkar möbler.
- Förlåt? - De tillverkar möbler.
Par. Såna som håller av varandra.
När ambassadörens hustru hade besökt Hyde Park...
Varför heter det Hyde Park? Det ligger ju i London, jag förstår inte.
Det vet jag inte.
Vår ambassadörs hustru skrev... och det bör ni nog höra...
Hon skrev:
"Det är dystert, otroligt illa skött och synnerligen obekvämt."
Halva kabinettet hade varit emot besöket.
De sa att landet inte kunde välja sida i ännu ett europeiskt krig.
Därför bjöd Franklin dem hit, utanför rampljuset...
... där alla kunde koppla av och vara sig själva.
- Vad trevligt att ni ville komma. - Vad trevligt att vi fick komma.
- Ursäkta att jag inte reser mig. - Det är en ära att få vara här.
Min mor...
Ers Majestät.
- Min hustru, Eleanor... - Jag hoppas att resan har gått bra.
- Kyrkklockorna ringde, hörde jag. - Ja, vi kände oss hedrade.
Vilken vacker landsbygd. Påminner om Oxford.
När jag tänker tillbaka...
... förstår jag hur viktig den dagen var...
... för dem, för oss, för världen...
... och, som det skulle visa sig, för mig.
Vilka fina fartyg.
Dem har min son byggt - som liten.
Det var skickligt. - Visst var det skickligt?
Rysligt skickligt.
Fåglarna har han också gjort...
...som liten.
Han slutade stoppa upp djur när han mådde illa av lukten.
- Det lär han berätta om. - Det ser jag fram mot.
Stig in!
Ni anar inte hur mycket jag har sett fram mot det här.
Mor har inte talat om annat i månader.
Daisy...! Mr Cameron arbetar på ambassaden. - Det här är Daisy.
Presidenten skickade iväg mig på ett uppdrag:
Att spionera hos fienden.
Så fint.
Och vilken utsikt...!
Nu måste ni berätta allt.
Där har vi...
...fältet. - Såna har vi också.
Och kullarna där...
...leder ner till floden. - Jaså, minsann.
Vad vill du?
Jag ville se om jag kunde hjälpa till med något.
Har ni något emot att jag säger Elizabeth?
Nej...
De här sängarna har alltså era väninnor gjort.
Det stämmer.
Så fina.
Uppför min hustru sig? Har mor lugnat ner sig?
- Det är rena dårhuset. - Oroa dig inte.
På övervåningen intet nytt.
Han är mycket yngre än jag hade trott.
- För att vara kung... - Jaså, är han?
De verkar vara nervösa. Det förvånade mig.
Utan vår hjälp...
...kanske det inte finns nåt England att vara kung över snart.
Jag skulle också vara nervös.
Det är därför de är här.
Satan!
Jag kan göra det...
- De verkar väldigt trevliga. - Nu stinker jag martini.
När middagen är överstökad-
- kan vi väl åka härifrån, till något lugnt ställe?
Det lär jag behöva.
Jag tror att jag är ledig.
Det kommer att gå fantastiskt bra.
- Åh, det är du. - Vi delar badrum.
Så att vi slipper gå ut i...
- Vad tittade du på? - Trycken.
Jag sa till presidentens mor att de var skojiga.
- Vad föreställer de? - Brittiska soldater. Kriget 1812.
Det är karikatyrer, som hånar dem. Oss.
- I ditt rum? - Hon försökte be om ursäkt.
Jag sa att de var skojiga.
Hon hade försökt ta bort dem men då sa hennes son ifrån.
- Vad kan han mena med det? - Det vet jag inte.
Det vet jag inte.
Han vet att det är viktigt, han vet varför vi är här.
Kan jag också få ett glas?
Hur många har du druckit?
Hans mor gick precis.
Skål.
Hon bad om ursäkt för allt. Mest av allt för Eleanor.
Och för varmkorven.
- "Varmkorven"? - Vid morgondagens picknick...
...till vår ära...
...har presidenthustrun bestämt att vi ska äta varmkorv.
Det har hon tydligen skrivit i sin tidningsspalt också.
Försöker de göra oss till åtlöje?
Jag vet faktiskt inte.
Vad tror du?
Du säger väl inget till mor, Mary?
Inte till en levande själ.
Mary var, som alla visste, en av mors spioner.
Mor hade nämligen också spioner.
Upprörande.
Våra sjömän framställs ju som apor. Hur kunde han tro att du skulle skratta?
- Jag "skrattade". - Vi ska framstå som...
...vulgära.
Det hade din bror aldrig tolererat.
Jag... tror att om vi... bara ignorerar...
Sluta stamma!
Förlåt.
Förlåt mig. Jag menade inte det jag sa.
Nu får jag huvudvärk, kinderna hettar. Snälla du, förlåt mig.
- Jag menade inte... - Jag är inte min bror.
- Gudskelov. - Och du är inte hertiginnan av Windsor.
Du är bättre än så.
Jag avskyr bara att se dig...
Se mig?
Förlöjligad.
Mor, som hade ett sjätte sinne för att lukta sig till alkohol-
- var på krigsstigen.
Hennes far var ett riktigt fyllesvin.
- Kommer han? - Vad är det där?
- Vi var ju överens. - Inte alls.
Vi ska inte bjuda kungen och drottningen...
Sluta, för bövelen! - Stäng dörren, Daisy.
- Varför skriker ni? - Jag skriker inte.
- Stäng dörren! - Ska jag stanna?
- Stäng den...! - Vad pågår?
- Han har tagit fram drinkbrickan. - Du lovade ju.
- Jag har inte lovat något. - Kanske efter maten!
- Skrik inte, vi har gäster! - Det vet jag minsann...
...och han ska inte bjuda på cocktails! - Det är mina gäster!
- Det är mitt hus! - Och du ville att vi skulle bo här.
- Är det inte så?! - Nej...! Jo!
- Det är jag som är president! - Sluta nu. Du beter dig barnsligt!
Jag har fått programmet till morgondagens "begivenhet".
Picknicken med varmkorv?
- Det bjuds på underhållning också. - Jag kanske borde bli överraskad.
- Indianer... - Nej.
- Ish-ti-opi. - Va?
"Den indianske barytonen".
Han ska alltså sjunga...
Prinsessan Te Ata.
Hon ska framföra den indianska majsceremonin...
...ackompanjerad av Kurkus Pahitu på tomtomtrumma.
Då får vi inte vara bakfulla i morgon.
Tomtomtrumma. Varmkorv.
Karikatyrer där brittiska sjöofficerare framställs som apor.
Kom in.
Presidenten väntar på Hans Majestät i sitt arbetsrum.
Han sa att det var dags för... "barnsliga timmen".
- Drinkar. - Och drottningen?
Hon får möjlighet att vila.
- Då så... - Lycka till.
Min mor ser cocktails med oblida ögon-
- och tror att ni hellre skulle vilja ha en kopp te...
Min mor hade sagt detsamma.
Men jag skulle faktiskt föredra...
...en...
...cocktail.
En själsfrände.
Då sa hon: "Vad trevligt att träffas, jag har bara träffat tre amerikaner:"
"Joe Kennedy, J. P. Morgan och Fred Astaire."
"Gudskelov att ni träffat mr Astaire, vad hade ni annars trott om oss?"
God afton, Ers Majestät.
Mr och mrs Elmer Nichols...
- Svärmor har ni ju träffat... - Välkommen, Ers Höghet.
Mrs Roosevelt...
- Mrs Roosevelt... - Hemskt gärna, Ers Majestät.
Vi kunde ha sålt biljetter till middagen och fått in massor av pengar.
Bekostat resan.
Månen var på väg upp. Sommarvinden var lätt och varm.
Allt var helt perfekt.
En perfekt sommarkväll.
Hans Majestät Konungens skål.
Inomhus uppförde sig alla så väl de bara kunde.
Hans Majestät Konungen.
Och Hennes Majestät Drottningens skål.
Vi brukar inte utbringa drottningens skål.
Tar ni tid?
Drottningen ska serveras exakt 30 sekunder efter kungen.
Ett brickbord, med mrs Astors 24 tallrikar-
- gick sönder, helt av sig självt, när soppan skulle serveras.
- Hur gick det till? - Jag vet inte, ingen har rört det.
Det måste ha varit en ängel som gick genom rummet.
En väldigt klumpig en.
Den var bra.
Men somliga hade andra förklaringar.
Det är fullmånen.
- Är den full? - Inte riktigt.
Det tycker jag.
Daisy...
Hej, Zack.
- Är den full? - Vadå?
Javisst, nog är det fullmåne allt.
- Jag hade rätt. - Men jag kan ha fel.
- Det är ju en så viktig kväll... - Är det?
Varför skulle en kung vara så speciell? Han är väl bara människa, han med?
Neg du för drottningen?
Ja då! Jag gjorde nog rätt också. Jag trillade inte omkull.
- Varför sitter inte du där inne? - Roligt att du har jobb, Barry.
- Det är bara en kväll. - Det är ju alltid något.
- Får jag ta hem lite till hunden? - Han har ingen hund.
Hörru du! Passa dig för att tafsa.
En till!
Satan!
- Sabla hästar! - Det är inte deras fel.
Du tycker ju om dem... Jag har letat efter dig.
Vill du ha en näsduk?
- Vi såg dig här ute. - "Vi"?
Franklin hälsar att du kan gå hem.
Han lär bli sittande med kungen hela kvällen nu.
Klart han blir.
Ingen ville gå till sängs den kvällen.
Franklin fick säga åt bandet att sluta spela.
Han ville umgås med kungen, på tu man hand.
Vi går in på mitt arbetsrum, där är det lugnt.
- Såvida ni inte behöver... - Nej, nej... Nej.
- Får jag be er skjuta på? - Självfallet.
- Har Hennes Majestät gått till sängs? - Ja.
Och er hustru?
Vem vet? Det har hon säkert.
Vill ni vara snäll och stänga dörren?
Skål.
- Samlar ni på frimärken? - Jag har gjort det.
Ni är visst en hängiven samlare.
- Ni kanske vill visa... - Det vill ni inte.
- Jo, då... - Inte alls!
När jag var ung... innan jag gifte mig, förstås-
- upptäckte jag att frimärkssamlingen gjorde unga kvinnor intresserade.
Jaså?
Men om ens far är kung behövs väl inga frimärken.
Drottningen är förtjusande.
- Första damen likaså. - Hon är...
...kraftfull.
Vissa dagar vill man bara ligga kvar i sängen.
Men sådana kvinnor tillåter ju inte det.
- Nej... - Hur gör man för att få vara ifred?
Man måste ge dem en anledning till att inte störa.
Man tänker bättre i lugn och ro.
När jag tar fram frimärkssamlingen vet alla att jag inte vill bli störd.
Ni var helt underbar i kväll, min unge man.
Vad menar ni?
Precis det jag sa. Ni var älskvärd, ni var självsäker.
Ni kommer att bli en utmärkt kung.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Er far hade varit stolt.
Det är jag inte så säker på.
Om jag vore er far...
...skulle jag vara stolt.
Drottningen...
...oroar sig så.
Det har varit svårt för henne.
Kvinnor oroar sig.
Jag slår dövörat till ibland. Glöm att jag sa det...!
Det är glömt.
De har bett mig säga några saker.
"Ett krig..."
"...såsom det vi nu... överväger..."
"...det... blodbad..."
Tänk på Spanien. Barn... som bombas.
Det är vad vi kan vänta oss. Det kommer att bli... fasansfullt.
Ändå vet vi att vissa av era landsmän-
- vill mitt land... illa-
- och vill att vi ska misslyckas och vill att jag ska... misslyckas med er.
Satans stamning!
Vilken stamning?
Satans polio.
Ibland tycker jag att de är värda någon som är bättre än jag.
Mina... undersåtar.
Ursäkta mig, jag ska ju försöka övertyga er om att hjälpa oss.
Låt mig få erkänna något för er nu.
Eftersom ni har varit så ärlig mot mig.
Ingen säger någonsin ett ord om att jag inte kan använda benen.
Det nämns aldrig.
Inte av någon.
Och jag trodde det berodde på att de var generade.
Men nu tror jag det beror på att det inte är det de vill se.
Men vi...
...tror förstås att de ser alla våra sidor.
Alla våra brister.
Våra synder, våra tillkortakommanden.
Men det är inte det de väntar sig när de vänder sig till oss.
Och Gud hjälpe oss om det skulle förändras.
Kan ni föreställa er besvikelsen när de inser hur vi faktiskt är?
Cigarett?
Tack.
De ville inte ha mig till kung.
Inte visste jag att engelsmännen fick rösta om sånt.
Jag kan tänka mig...
...ett glas till.
Javisst.
Var det bara jag som inte kunde sova? Berodde det på månen?
Vad jag längtade efter honom.
- God natt. - Jag väcker er.
Åh! Förlåt.
Sir... Jag menar...
Ers Höghet... Ers Majestät.
God natt.
Är du vaken?
Jag går nog och lägger mig nu. Det är sent.
- Varför ler du, är du full? - Nej. Han är väldigt rolig.
Vilka underbara historier...
- Som vadå? - Det är inget för kvinnoöron.
- Det låter väldigt roligt. - Han tyckte om mina också.
Jag berättade om kröningen.
Att kronan satt bakochfram.
- Och att jag fastnade med foten. - Det skulle du inte ha berättat.
Vi skämtar inte om oss själva. Vi framstår ju som idioter.
- Vi framstår som människor. - Du är så naiv, Bertie!
Han skämtade om sig själv också.
- Angående picknicken... - Bevare oss väl...!
Indianerna var Eleanors idé.
"En av min hustrus tokiga idéer."
Hans mor är rasande, Franklin vill bara inte att det ska bli långdraget.
Sa han så om sin hustru till dig? Du sa väl ingenting om mig?
Det skulle jag aldrig göra. Vi pratade inte om dig.
Jag frågade... utan att nämna dig...
...varför vi ska äta varmkorv. Vet du vad han sa?
Han förstår inte varför det orsakat sånt ståhej.
Det är bara bra picknickmat. Det "betyder" ingenting alls.
- Sa du inte att jag var bekymrad? - Nej.
- Jag vet inte om jag tror dig. - Nu är du orättvis.
Tre olika kvinnor frågade om jag trodde att en amerikanska kunde bli drottning.
- Om vi skulle tillåta det. - Det var oförskämt.
Har du cigaretter? Mina är slut.
- Då kan du inte somna. - Jag vet.
Tack.
Har du en tändare?
Tack.
Jag ville aldrig ha det här livet.
Jag vet.
Det är svårt.
Gå och lägg dig, du.
Om det blir krig, och det vet vi ju att det blir...
...så tror han att USA kan förmås hjälpa oss.
Såg du middagsgästerna? Hörde du namnen?
Italienare, tyskar, irländare, judar.
De hatar oss, Bertie, de vill att vi ska göra bort oss!
Det tror inte jag.
Vi behöver bara ha lite större tillförsikt.
Jag kan nog inte somna nu.
Slutligen klappade han mig på knät och sa:
"Min unge man, nu är det läggdags."
Som en far, antar jag.
Han är väldigt glad att jag är kung.
God natt.
Om jag skulle sakna honom...
... hade han byggt ett ställe åt mig dit jag kunde gå...
... och vara ensam och sakna honom.
Vad sjutton gör du här?
Tommy? Vad sjutton gör du här?
- Du borde inte vara här. - Varför inte det? Lys inte på mig.
Presidenten får inte bli störd just nu.
Jag går ut och tittar.
Daisy...
Vad roligt att se dig här.
Vill du träffa presidenten?
Vad är det, Missy?
Herregud...
Kom tillbaka!
Daisy!
Varsågod.
- Ut...! - Han vill tala med dig.
Nej! Han åker hem nu.
Nu vill jag att du lyssnar väldigt noga.
- Vad kan du säga? - Hör du det?
Se på mig, Daisy...!
Jag vet att ni har...
...intimt umgänge. Det har jag vetat hela tiden.
Han menade det han sa, det vet jag, det sårade mig.
Cigarett?
Jag måste ha en.
Men jag har accepterat det.
Som du också kommer att göra.
Jag är en del av hans liv och jag accepterar att du också är det.
Jag accepterar inte dig.
Dorothy Schiff, då - accepterar du henne?
Varför tror du att hon byggde huset? Han bad henne bygga ett hus-
- så att de kunde flytta ihop när han går i pension och ska skriva sina romaner.
- Jag tror dig inte. - Jag har läst brevet...!
När var det?
I år.
Det var inte Eleanor som "övergav" honom.
Hon kom också på honom.
- Med dig? - Nej...
Det här var... länge sen.
Åratal sen.
Du kanske har träffat henne. Mrs Rutherford.
Jag missförstod.
Eleanor...
Eleanor är...
...realistisk.
Jag tror inte att jag kan...
..."dela med mig". - Det tror jag.
Det kan du.
Du bestämmer själv.
Han vill inte gå och lägga sig. Han väntar på dig.
Både Missy och mor...
...har skällt ut mig...
...för att du inte blev inbjuden till middagen.
Jag vill be om ursäkt.
De här visade jag nog för dig...
...första gången du kom på besök.
Men det minns du antagligen inte.
Det gör jag.
Visst är de vackra?
Ser du därifrån?
Världens högsta fallhöjd.
På det här frimärket.
Jag tror verkligen inte att du ser något ända därifrån, Daisy.
Och det vore förfärligt...
...att inte göra det.
- Det vore... - Hur ser du på mig?
- Va? - Är jag...
...bara dum i dina ögon?
Nej, Daisy...
...men jag förstår att du kan känna så.
Är jag... som...
...en hora?!
Nej, det är du inte.
Kom hit och sätt dig nu.
Nej, så lätt kommer du inte undan, din jävla knöl!
Men så sa jag inte.
Utan:
Nej, jag måste gå.
Jag kan säga förlåt, men det skulle väl ändå inte tjäna något till?
Nu går någon.
- Vem av dem är det? - Den du tycker ser ut som en guvernant.
Det trodde jag att hon var.
Jag har förstått att det är vanligt - män och barnens guvernanter.
Hon är inte guvernant, men helt klart älskarinna.
- Hon klär sig som en guvernant. - Hon är inte guvernant...!
Män - vissa män - tycker nog, eftersom de är med barnen-
- att det är något lockande...
Vilket tjat om guvernanter. Vill du berätta något?
Nej, ingenting alls, hur så?
- Titta...! - Sekreteraren.
Hon är också hans älskarinna, enligt Cameron.
Han säger att det finns en till... som är gift.
Och som har byggt ett hus eller nåt...
- Ännu en älskarinna? - Tur att vi inte tog med oss Lilibet.
Jag ville då aldrig ta med Lilibet hit.
- Nej, du tycker ju inte om amerikaner. - Det gör jag visst, det.
Inte många, men somliga.
Bertie, tänker du äta varmkorv?
- Va?! - På picknicken i morgon... i dag.
Vore inte det som att bjuda premiärministern på korv med mos?
- Han skulle säkert tycka om... - En gäst!
Han skulle förstå att vi försökte säga något. Vad vi ansåg om honom.
Han vet redan att vi tycker om honom.
- Du vet vad jag menar! - Nej, tyvärr!
- Din bror skulle inte äta varmkorv! - Hur kan du veta det?!
- Han skulle förstå vad det betydde! - Det betyder ingenting!
- Väggarna är väldigt tunna... - Vi vet. Alla är redan vakna...!
Ja, Elizabeth, jag tänker äta varmkorv. Fem. Tio!
Proppa munnen full, stoppa två i näsborrarna, två till i öronen-
- och låta folk fotografera Englands kung med varmkorvar dinglande överallt!
Jämför aldrig mig med min bror...!
Presidenten.
Har hon gett sig av?
Vad tänker hon göra, tror du?
Hon lär inte ställa till med problem, om det är det du undrar.
Är det det du undrar?
De ser oss.
God morgon!
- Vinka...! - Det gör jag.
- Vilken underbar morgon! - Sovit gott?
Ja, det har vi. - Eller hur?
- Ja, då. - Bra! Jag med.
Jag funderar på att ta en simtur. Följer ni med?
Jösses... Simtur?
Daisy, är det du?
Jag ska hjälpa dig.
Vad tidigt du är uppe.
Jag har precis vaknat.
Så började dagen för picknicken.
Och alla låtsades, som vanligt, att de inte märkte någonting.
Får ni något att äta - en och annan matrest?
- Ja, vi äter kungligt. - Det kan ni tacka honom för.
De har lovat: Inga baddräktsbilder. Fast ni ser inte tokig ut.
Ni borde kanske fotograferas så, få kvinnornas röster.
Nej, visst - kungen röstar man inte på.
- Sitter ni bekvämt där bak? - Ja, tack.
Då var vi framme.
Honom åker jag inte med igen.
Ät inte upp alla, Sam. Jag är hungrig.
Vinka.
Nej, vinka...!
Hon är här.
- Bra. - Vad gör du?
Vad roligt att du kom.
Jag hade lovat moster.
God dag.
Mrs Woodbury Langdon.
Han är mycket stiligare än jag.
Tommy, titta vem som är här.
- Följ med mig. - Hon har rätt att vara här.
- Han vill att hon ska sitta hos honom. - Nej.
- Vem vill att hon ska sitta hos honom? - Presidenten.
- Daisy... - Hur uppför du dig egentligen?
Nu byter vi bord.
Bara hon. Bara Daisy.
Snälla du...
Daisy. Vad satt du där borta för?
Hedersgästerna sitter här på verandan, det ska du också göra. Slå dig ner nu.
Snälla du.
Hur länge ska det här hålla på?
Den indianske barytonen! - Tack så mycket.
Tack!
Franklin... Han var inte färdig.
- Det trodde jag. - Det var han inte.
Tack.
Nu tackar vi allihop Ish-ti-opi på cherokesiska - chokapi.
Alla pojkar och flickor tillsammans. Tyckte ni om det så säger ni chokapi.
Tack så hemskt mycket.
Till slut... efter Eleanors indianer... kom det som vi alla hade väntat på.
Vill Ers Majestät ha en varmkorv?
Senap?
Jag är öppen för alla förslag.
Då tar vi lite senap...
Daisy, kan du visa hur vi lägger på senapen?
Tack, det var vänligt.
- Varför applåderar de? - Det är ingen fara.
- Det är bara bra. - Men varför?
Det är bra.
Och med ens kände vi att USA och England återigen-
- var väldigt goda vänner.
Det var i alla fall så somliga tolkade det.
Varmkorvarna hade kanske inte varit Eleanors idé när allt kom omkring...
När kungen åkte hem senare den dagen skickade han ett telegram-
- där han skrev att våra nationer nu hade skapat-
- och det här är hans egna ord- "en unik relation".
- Bra... - Jag tar en till!
- Presidenten insisterar. - Det kvittar.
Nästa dag skickade han en bil.
Men jag sa att jag var för sjuk.
Svaret är nej.
Jag var sjuk nästa dag... och nästa.
Dagen därpå likaså.
En vecka efter kungabesöket kom till slut presidenten själv.
God morgon!
Jag hade väntat.
Han körde förbi affären där hans mamma lämnat tillbaka toalettsitsen-
- hon hade beställt inför kungabesöket, utan att betala.
Han försökte få mig att skratta.
Och det var han bra på. Han var ju politiker.
Nu vill mor betala...
...men han säger att det har varit bra för affärerna.
Han hoppades att jag skulle förlåta honom.
Men jag tänkte då rakt inte säga att jag redan hade gjort det.
Då och då kunde Missy komma och hämta mig...
Jag tror att han behöver ditt sällskap i kväll.
Han får vänta.
När vi spelade kort var Missy och jag partner.
Nu delade vi på allt.
Jag fick höra, när vi lärde känna varandra-
- om dusterna med hennes "mörker" och om hennes "mörka dagar".
När hon blev fruktansvärt sjuk stod han för alla kostnader-
- och ändrade sitt testamente så att hon ärvde hälften om han skulle dö först.
Men till nästan allas förvåning-
- besökte han henne aldrig på sjukhuset.
Jag frågade varför.
"Det är en av mina värsta brister" sa han.
"Det är för plågsamt för mig med sjukdomar."
Jag kom inte bara Missy nära, utan alla Franklins pojkar.
De verkade acceptera mig, förbehållslöst.
Och inga fler löften gavs...
... så inga kunde heller svikas.
Ett år gick. Sedan ännu ett.
Och ytterligare ett.
Jag såg honom bli trött och bräcklig och sjuk.
Han försökte dölja det för alla.
Det var han bra på.
För alla, utom mig.
Var så goda!
Alla vände sig fortfarande till honom.
Och såg vadhelst de ville se.
I en tid, för inte alltför länge sedan...
... när världen fortfarande tillät hemligheter...
... var Franklin Roosevelt min.
FDR höll sitt löfte och 1942 krigade Storbritannien och USA sida vid sida.
När Daisy dog, på sitt hundrade år, fann man brev och dagböcker under sängen.
Hennes förhållande med presidenten-
- var till slut inte längre bara deras hemlighet.
Översättning: Jennifer Warrender Svensk Medietext