Takk for at du venter. Din henvendelse er viktig.
Du vil straks få svar.
Takk for at du venter. Din henvendelse er viktig.
Du vil straks få svar.
Takk for at du venter. Din henvendelse er viktig.
Du vil straks få svar.
Takk for at du venter. Din henvendelse er viktig.
Du vil straks få svar.
Fru Greenslade, takk for at du ventet.
Jeg snakket med sjefen-
Kan du snakke med meg litt?
Selvsagt.
Jeg skjønner ikke-
Jeg vet ikke hva jeg skal bestille.
Er trådløst det samme som Wi-Fi?
Og hva er bredbånd?
Kontoen står ikke i ditt navn.
Før vi kan forandre noe...
trenger vi bekreftelse fra kontohaveren.
Kan jeg snakke med kontohaveren?
Hva?
Jeg vil gjerne snakke med kontohaveren.
Før vi kan forandre noe-
Du kan ikke snakke med ham, nei.
Han er død.
Av hjerteinfarkt.
Det er bare meg.
Siden kontoen ikke står i ditt navn-
Lord Justice Walton har invitert oss.
- Hadde du glemt det? - Jeg hater avslutningsfester.
Dårlig ost, dårlig vin.
Endeløse taler.
Hvorfor har folk avslutningsfester?
Ingen har noen gang sagt på en avslutningsfest:
"Kjempegøy. Gleder meg til det blir min tur."
Det blir det snart.
Veldig snart.
Det har du sagt i årevis.
Det sies at Stancombe ikke er så farlig som han ser ut som.
Men som mottaker av begge deler...
kan jeg bekrefte at kirurgi ikke trengtes.
Hans forhold til studentene var bygget på respekt.
Vi respekterte ham, og han respekterte det.
Jeg husker fremdeles hva han svarte...
da han hørte at jeg skulle overføres-
...praecipitium a tergo lupi.
Dette er dagen.
Graham?
Dette er dagen.
Douglas og Jean
Og det er masse fritidsmuligheter...
like ved.
Som sagt, det er en veldig god pris.
Her får dere mye for pensjonspengene.
Enda en ting-
ikke nødvendigvis nå, men om noen år-
gelender på veggen gjør det lettere å komme seg rundt.
Og her: panikknapp.
Hvis noen faller. Da kommer bestyreren løpende.
Hva om vi faller et annet sted?
Unnskyld?
Kanskje vi ikke klarer å planlegge fallet...
akkurat i hjørnet der knappen er.
Men-
Og kan vi få gelender tvers gjennom rommet-
Kjære.
så vi kommer oss både gjennom og rundt?
- Unnskylder du oss litt? - Ja.
Tusen takk.
Kjære-
Tretti år i statens tjeneste, og dette er alt vi har råd til.
Hjelper det hvis jeg sier unnskyld en gang til?
Nei.
Men prøv likevel.
Dr. MacKenzie til operasjonssal 7.
Unge dame, jeg vil ha en kopp te. Nå.
Trallen kommer straks.
Hvor hardt må man falle for å få skikkelig tilsyn?
Jeg har ligget her i timevis.
Ikke én lege har vært innom.
Det er vel ikke sant, fru Donnelly?
Du sendte ham vekk.
Hvem? Han der?
Han kan vaske alt han kan. Fargen forsvinner ikke.
Jeg vil ha en engelsk lege.
Å, en engelsk lege.
Hvorfor sa du ikke det? Jeg henter en.
Takk.
Fru Donnelly, dette er dr. Ghujarapartidar.
Journalen, takk.
Etterpå jobbet jeg som systemanalytiker noen år...
men det var så kjedelig.
Jeg ville gjøre noe kreativt som passet med-
Beklager.
På skjemaet skulle vi krysse av for aldersgruppe...
og alderen på den vi ville møte.
Jeg svarte "25 til 39 år" på begge.
Jeg også.
Uansett, fortsett. "Noe kreativt."
- Hvor gammel er du? -40-talls.
Mine interesser er reise, teater-
Du ble født på 40-tallet, mener du?
Judy, jeg vet hva du spør om.
Judith.
Judith. Stol på meg.
Jeg kan mine ting fremdeles.
Jeg finner bare ingen som vil ha dem.
Hei.
Norman.
Dette er sprøtt. Du kan ikke bare dra.
Men det er nettopp det jeg gjør.
- Hva skjer? - Moren din har mistet vettet.
- Min mor hadde aldri vett. - Snakk til henne.
- Hun hører ikke på meg. - Ingen hører på deg.
Jeg skjønner ingenting.
Jeg ba henne passe barna, og nå drar hun.
- Du elsker jo å passe barna. - I går, ja.
Vi spiste pizza og var sent oppe.
- Og kvelden før? - Kinamat og sent oppe.
Hvis du blir, kan vi spise curry.
Fristende, men dere vet hvorfor jeg må dra.
Vi vet det.
Hun finner ikke noen mann her.
En til?
- Ha det, bestemor. - Ha det.
Ikke la dere pille på nesen.
Hvor mange menn har du hatt?
- Inkludert min egen? - Mor.
Mor.
Mor!
Takk, ja.
Ja vel. Hvor skal du?
Aner ikke.
Det er ingen annen utvei.
Harold sa det.
Det er enda verre nå.
Vi kan ikke vente lenger.
Vi må selge leiligheten og nedbetale fars gjeld.
Jeg har diskutert det med Polly og guttene.
Alle var enige. Mor flytter inn hos oss.
Det er nok best, Evelyn.
Hugh hadde villet det.
Greit. Saken er avgjort.
Det sa faren din alltid-
Mamma.
uten diskusjon.
Jeg vil hjelpe deg.
Slik han gjorde i 40 år? Se hvordan det gikk.
Hvordan vet vi hva Hugh hadde villet?
Og ville han ha sagt det?
Leiligheten må selvsagt selges.
Du er snill. Polly også.
Men jeg skal ikke bo hos dere.
Du trenger en ny hofte, fru Donnelly.
En rutineoperasjon.
Lett for deg å si. Du skal ikke opereres.
Uansett. Du trenger en ny hofte.
- Ikke fra deg. - Ikke meg personlig, nei.
Nei, ingen sånne som deg.
Jeg forstår.
Når blir jeg operert?
Ventetiden er minst seks måneder, dessverre.
Jeg kan ikke tenke så langt frem i min alder.
Jeg kjøper ikke grønne bananer engang.
Det finnes en annen løsning.
Sykehuset har et prøveprosjekt.
Vi kan outsource deg til et annet sykehus...
som kan operere med en gang...
til en brøkdel av prisen.
Er det lokalt?
De dekker visst flyreisen dit.
Når fikk du datamaskin?
Hvor langt har forløpsfeltet kommet?
Den greia øverst som-
Ja da, mamma. Hva vil du vise meg?
Tilbring livets høst i et indisk palass...
like sofistikert som en engelsk herregård.
Det ligger utenfor Jaipur, i praktfulle omgivelser-
"Luftige terrasser, åpne plasser...
kupler, bueganger, balkonger og luksuriøs komfort.
Hele bygningen oser av historie.
...og fører deg bakover i tid til rajahens stolte tradisjoner. »
Er det bra?
Ja. Veldig bra.
Veldig bra.
Vi har jobbet som advokater i 36 år og 4 måneder...
og du har aldri nevnt India.
Vil du ha disse bøkene?
Du vil kanskje trenge dem igjen.
Fru Megson.
Sir?
Du skal ha denne.
- Sikker? - Absolutt.
Det er en liten sprekk her...
men det visste du nok.
Jeg bodde der...
for lenge siden.
Det er ingen golfbaner der.
Like greit. Jeg har ikke råd.
Men et gamlehjem?
Luksusleiligheter...
og alle beboerne er eldre mennesker.
Som Costa Brava?
Ja, men med flere elefanter.
Du vet hva som finnes der- indere.
I hopetall.
Brune fjes og svarte hjerter.
Som stinker curry.
Og du ser dem aldri alene.
De går alltid i flokk.
Gjør det lettere å rane folk, skjære over strupen på dem.
Du kan komme deg frem selv.
Du skal kjøre meg til leiligheten.
Kona mi er fra Mumbai.
Ikke skyld på meg. Du giftet deg med henne.
"Kona mi er fra Mumbai."
Hva skjer når du kommer frem?
Vi blir møtt i Jaipur.
Hvordan vet vi at alt er bra med deg?
Jeg ringer. De har telefoner, vet du.
- Eller les bloggen min. - Hva?
På Interweb.
Logg på når du vil, og les siste nytt om meg.
Håper du skriver at du kommer hjem.
De betaler neppe for flyreisen hjem igjen.
Kan du si én positiv ting før jeg drar?
Jeg har aldri gjort noe slikt før.
Du har aldri gjort noe uten pappa.
Jeg tror ikke du klarer deg.
Vi får se, da.
Og tilslutningsflyet til Jaipur er også på første klasse?
Stemmer.
Det er vanskelig å få oppgradering.
Jeg måtte flørte veldig med agenten på reisebyrået.
Telefonsex, praktisk talt.
Dette er lykkedagen min.
Vi vil gjerne ta en titt i bagen, frue.
SIKKERHET
- Hva har du her? - Te.
Og brun saus.
31 kjekspakker.
Syltet løk og syltede egg.
Pickles.
- Ingen væsker på flyet. - Hva betyr det?
Du kan ikke ta med syltet løk...
eller syltede egg.
Pickles går bra.
Man har da lest Kipling...
men nå kan vi utforske en annen kultur...
og få nye venner.
En dommer er den type gjest man håper på.
Ikke sant, Douglas?
Unnskyld?
Er det første gang du er i India?
Ja.
Du ser ikke spesielt reisevant ut.
Jeg er ikke det.
Men man har da lest reisehåndbøker.
Det skal være der.
Hallo. Hei.
Hallo. Vi har ikke hilst. Norman Cousins.
Madge Hardcastle. En fornøyelse.
Det blir det, hvis du spiller kortene dine riktig.
Se. Stolen min.
Å, ja. Vent.
Viktig melding.
Flight 105 til Jaipur er dessverre kansellert...
på grunn av dårlig vær.
Vi beklager uleiligheten.
Ja vel.
Selvsagt er det lurt.
Skal man ikke kunne stole på en dommer?
På denne måten ser vi mer av landet.
Hvis noen spør, si at du er moren min.
Folk må ikke tro at vi er sammen.
Du kan jo drømme.
Douglas, jeg sier ikke dette ofte...
men du hadde kanskje rett.
Landet virker mer sivilisert enn jeg trodde.
Ja vel. Takk.
Bussen kjører oss til sentrum...
så tar vi tuk-tuk resten av veien.
- Hva sa han? - Det er der nede.
Der nede. Den gule.
Men se på bussen!
Det er ikke plass!
Første bud i India: Det er alltid plass.
Sånn ja.
Beklager.
- Inn med deg. - Dette blir gøy.
Håper det.
Dette er herlig.
Takk.
Er du gal?
Unngå mat fra ukjente utsalgssteder.
Den er vasket i skittent vann.
Det er bare et smørbrød.
Flott. Da er det ost, skinke og streptokokker.
Eller kanskje bakterier, salat og tomat.
Vil du ha litt?
Jeg tror det heter aloo ka paratha.
Jeg spiser ikke noe jeg ikke kan uttale.
Når var du her sist?
For 40 år siden.
Like lenge som jeg var gift.
Mannen min døde nylig.
Leit å høre.
Tror du dette vil gå bra?
Herregud, ikke spør meg.
Jeg er reddere enn deg.
Nei.
Det blir fantastisk.
Hva er egentlig en tuk-tuk?
Hva er det? Se!
for de vakre, eldre
Få det håndkleet!
- Se opp! - Beklager.
Velkommen til Best Exotic Marigold Hotel!
Det er en inder der inne.
Dette blir bra.
Fugl på rommet.
Dette er en særpreget bygning.
Derfor fungerer ting kanskje annerledes enn forventet.
Men som daglig leder...
og administrerende sjefsdirektør på Marigold Hotel...
kan jeg fortelle at bygningen har stått i århundrer...
og vil stå i mange år til, i 100 % tipp topp stand.
Bli med meg. Se opp for den ekle steinen.
Rundt hjørnet her...
fører oss rett til-
soverommet ditt.
Hvor?
Her.
Unge mann, rom har dører.
Dette er en alkove.
Dør kommer snart, helt sikkert.
Hvor snart?
La oss ikke henge oss opp i småting, fru Hardcastle.
Glem dører.
Nyt heller rommets bevegelsesfrihet.
- Har rommet ditt dør? - En veldig god en.
Bra. Da bor jeg der.
Jeg kommer til sykehuset for å se at alt går bra med deg.
Du får full narkose og må bli på sykehuset i fem dager.
En hofteoperasjon tar vanligvis bare to timer.
Kirurgen fjerner øvre del av lårbenet...
og setter inn en protese.
En rutineoperasjon.
Har du en merkepenn?
Hvordan det?
Jeg vil merke den.
Så du ikke opererer feil hofte.
Jeg vil bo på det andre hotellet, det i brosjyren.
Fru Ainslie, nå vil du bli overrasket.
Det er en og samme bygning.
Du har photoshoppet bildet!
Nei. Jeg har laget en fremtidsvisjon.
Jeg hadde håpet at det skulle være nå.
Men i India har vi et ordtak:
"Alt ordner seg til slutt."
Så hvis det ikke har ordnet seg, er det ikke slutt ennå.
Du kan ordne det ved å gi oss pengene tilbake.
Selvsagt. Hvis det er det du vil.
Ikke noe problem. Du får pengene igjen.
- Ja vel? - Absolutt.
- Straks? - Absolutt.
Straks, om tre måneder.
Har du prøvd å lirke litt?
Ja.
Dunket den i skrivebordet et par ganger?
Ja.
Ja vel.
Akkurat.
Hvorfor har du kommet til India?
Jeg investerte pensjonspengene våre-eh, mine...
i Internett-firmaet til datteren vår.
Hun forsikret meg om at når oppstarten faktisk... startet...
og overgangen fra virtuell til reell ble tilstrekkelig levedyktig...
skulle hun betale tilbake alt.
Jeg skjønner nesten ingen av de ordene.
Det gjorde visst ikke hun heller.
Sånn. God som ny.
- Er det sant? - Nei, selvfølgelig ikke.
Skal jeg ikke reparere den stolen for deg?
Jeg kan sikkert klare det også.
Jeg har ventet så lenge på dette øyeblikket...
for å presentere, til ære for deres ankomst...
en spesiell "Velkommen, briter"- stek.
Kjærlig tilberedt av meg...
og min lojaleste medhjelper og venn, unge Wasim.
Hva slags stek?
En deilig smak av England.
Hva slags stek?
Geitestek-curry.
Kjære venner, dere har kommet hit...
til stedet jeg arvet av min kjære far...
og løftet ut av ruinene av hans knuste drømmer...
og omdøpte til Best Exotic Marigold Hotel...
for de vakre, eldre.
Ja. Jeg bruker ordene bevisst.
For dere har alle hørt midnattsklokken slå...
og begynner å dra på årene.
Hvem vet hvor lenge dere har igjen?
Det er en ære at dere vil tilbringe den tiden hos oss.
Vær så snill-
- Hva er det med ham? - Douglas, gjør noe.
Slipp meg frem. Broren min er lege.
Beklager.
- Han er død. - Herregud!
Vi må dekke ansiktet hans.
Bevare verdigheten hans i denne fryktelige stund.
Beklager, kompis.
Han hostet.
Han rørte på seg.
Sovnet jeg?
Alt i orden. Han døde ikke.
- Jeg gledet meg til å spise. - Det er fryktelig.
- Jeg var redd. - Jeg er i helvete.
Marigold Hotel, Jaipur. Dag 9.
Gamle vaner er lettere å vende enn vi tror.
Nå med gjester
Jeg slår ikke på radioen om morgenen lenger.
Jeg leser nyhetene i Jaipur Herald.
Snart blir jeg kanskje vant til støyen fra bilhorn og selgere.
Et øyeblikk.
Forgasseren er ødelagt, sir.
Finnes det noe sted i verden...
der sansene blir overmannet på samme måte?
De som har vært her før, gjør som de pleier.
Men ingenting kan forberede en fremmed...
på dette fyrverkeriet av støy og farger...
varmen, bevegelsene...
det yrende folkelivet.
Sonny overmanner sansene våre på sin egen måte...
med en strøm av eksotiske retter.
Mooli moong dal...
bagara baingan...
banjara gosht...
paneer methi chaman...
fåre-vindaloo.
Først blir man overveldet.
Så kjennes det mer som en bølge.
Stå imot, og du blir dyttet overende.
Fru Donnelly!
OPERASJONSSAL
Stup uti, så svømmer du i land på den andre siden.
Unnskyld. Kan du vise meg veien?
Jeg har ikke mer.
Det er en ny og annerledes verden.
Utfordringen er å takle det.
Ikke bare takle det, men trives.
Graham snakket om et flott tempel.
Tenkte du ville bli med.
Jeg er din kone. Har vi møttes?
Vil du heller være her hele dagen?
Ja, heller det.
Når jeg går ut om morgenen, smiler gatebarna til meg.
Fordi du gir dem penger.
Ja vel.
Jeg drar alene.
- Dette kan ikke stemme. - Jeg tror det, saab.
Det var hus her før.
Jeg kan kjøre deg et annet sted.
Nei, nei.
Det var alt. Takk.
- Her. Tusen takk. - Takk, sir.
- Unnskyld. - Ja?
Det var hus her før.
De er revet.
Hva med folkene?
De flyttet et annet sted.
Ikke hold så hardt med høyrehånden.
Balltreet.
Den skal bare vise vei.
Hold venstre albue høyt...
så du slår gjennom ballen.
- Takk. - Greit.
Du kan dra hjem, fru Donnelly.
Det er ikke hjemmet mitt.
Jeg vil tilbake til England.
Ja, så snart du klarer å gå inn på flyet selv.
I mellomtiden skal jeg hjelpe deg med opptreningen.
Hvordan kjennes hoften?
De må ha hatt flaks.
Det er merkelig.
Jo flere operasjoner de utfører, desto mer flaks har de.
Jeg skjønte ikke. Unnskyld.
Unnskyld.
Beklager veldig.
Ja?
Unnskyld. Jeg leter etter denne adressen.
- Ja. - Forstår du?
Kan du hjelpe meg?
Ja.
Forstår du, eller kan du hjelpe meg?
Ja.
Begge deler, da.
Ja.
Gi meg ballen.
Jeg tar ham.
Ned med deg.
Gi alt du har.
Kom igjen, Sanjay.
Nå fikk den skikkelig fart på seg.
Jippi!
Går det bra?
Ja.
Ja, det går bra.
Vi setter pris på våre kunder.
Kan jeg fortelle om våre nye-
Sikker på at du ikke vil ha noe?
Vi har English Breakfast-te. Bille-te, som den kalles.
Billig-te?
Nei takk.
Så hva kan jeg hjelpe deg med?
Beklager, jeg burde ikke ha kommet.
Nei, vent.
Jeg så annonsen i avisen.
Du averterte etter en som kan snakke med eldre.
Men jeg så for meg noe annet.
- Etter du ute etter jobb? - Beklager, jeg kaster bort tiden din.
Alle her har gått på gode universiteter.
Dette er et sted for unge, ambisiøse mennesker.
Jeg skjønner. Beklager.
Sett deg, vær så snill.
Sett deg ned. Vær så snill.
Heter det billig-te, altså?
Ja. Vi dypper småkaker i den.
"Dypper?"
Du stikker kaken ned i teen...
og holder den der litt...
og rett før kaken løser seg opp...
putter du den i munnen...
og nyter den salige kombinasjonen av kake og te.
Det er mer avslappende enn det høres ut.
Kanskje du kan hjelpe likevel.
Jeg trodde du ikke kom.
Har jeg noen gang sviktet deg?
Ikke svar.
Jeg må gå.
Kom og jobb for meg i stedet.
Du har ikke råd til meg.
Jeg har ikke råd til noe.
Jeg savner deg.
Skal jeg komme i kveld?
Vi møtes et annet sted. Jeg leier et hotellrom.
Sonny, du eier et hotell.
Der det nå bor ordentlige gjester.
Betalende gjester?
Må du henge deg opp i alt? Lite tiltrekkende.
Sunaina.
Hei, Jay.
Sonny-gutten.
Ikke kall meg det.
Hvis du skal rote med søsteren min, så gjør det i skjul.
Kom.
God kveld, dommer.
God kveld, fru Ainslie. Hatt en fin dag?
Hva har du gjort?
Jeg begynte på soverommet...
der jeg fant på navn til alle kakerlakkene.
Etter lunsjen, som vil gi meg halsbrann i lang tid...
gikk jeg ut hit for å stirre blindt i en bok...
og vente på at noen skulle redde meg.
Jeg er glad det var deg.
Hvorfor går du ikke ut? Det er så mye å se.
Her finnes jo alt, fru Ainslie.
Jeg kan snakke med kokken for deg.
Grillet kylling med ris, kanskje?
Det ville være kjempefint.
Ja vel.
God kveld.
Vær så god, sett deg.
Takk.
Du har vel hatt en fin dag?
Jeg vil heller høre om din.
Jeg har fått meg jobb- for første gang i livet.
Jeg skal være en slags kulturrådgiver.
Den rollen klarer du sikkert godt.
Fint om du holder det for deg selv.
Jeg er smigret fordi du sa det til meg.
God kveld, Ainslies.
- Hatt en fin dag? - Helt fantastisk.
Jeg dro til tempelet du fortalte om, for fred og meditasjon.
Det var praktfullt.
Sikkert så åndelig at du ikke kjente lukten av elefantmøkk.
Ingen elefanter, dessverre.
Jeg så ikke deg. Hvor var du?
Ja, hvor drar du hver dag?
Jeg fortalte det nettopp til fru Greenslade.
Hun hører det sikkert en gang til.
Jeg snakket med kokken for deg. Ikke noe problem.
Hørte du det, Douglas?
Mild, grillet mat. Manna fra himmelen.
- Jeg behøver vel ikke spise det? - Tusen takk.
Du burde se tempelet.
Veldig gjerne.
Ta med en klesklype til nesen.
God natt.
Fru Greenslade?
Evelyn.
Kan jeg vise deg noe?
Jeg vokste opp her i nærheten.
I et stort hus med tjenere.
Vi kjente konene og barna deres.
En av guttene, Manoj-
Han ble kameraten min.
Vi spilte cricket sammen.
Vi spilte alt mulig sammen, og slik var det i noen år.
Og så-
Og så en kveld...
ble det noe mer.
Vi fikk noen måneder sammen.
En helg i Udaipur...
satt vi ved en innsjø og så på solnedgangen.
Jeg tenkte at jeg aldri igjen ville bli så lykkelig.
Og jeg hadde rett.
For plutselig var det slutt.
Vi sovnet, og de fant oss.
Det var ille nok for meg.
Jeg visste hvem jeg var. Familien også, tror jeg.
Men...
Manoj mistet all ære.
Faren ble oppsagt. Hele familien ble sendt bort.
Og...
jeg vet ikke hva jeg kunne ha gjort.
Mer enn ingenting, i hvert fall.
Jeg lot det bare skje.
Jeg protesterte ikke.
Så dro jeg tilbake til England for å studere.
Jeg sa alltid at jeg skulle dra tilbake.
Men jeg gjorde det aldri.
Ikke før nå.
Nå tror jeg-
Hva om jeg er den siste han ønsker å treffe?
Vil du treffe ham?
Ja.
Ja, ja.
Da må du det.
Driften er i full gang, Maruthi.
Med et lite tilskudd av midler...
kan hotellet stige opp av asken som fugl Føniks...
til fordums prakt.
Og med lite tilskudd...
mener jeg lite, i betydningen middels.
Kanskje større.
Dette har aldri vært noe prakthotell.
Bare det med Føniks, da.
- Hvor mange rom skal du ha? - Mange.
- Hvor mange? - Veldig mange.
Massevis av rom.
- Jeg er ikke opphengt i detaljer. - Ikke faren din heller.
Får jeg presentere en av våre kjære gjester.
Kjære fru Donnelly...
kan du beskrive mest mulig detaljert...
hvordan du opplever omgivelsene og atmosfæren...
på Best Exotic Marigold Hotel?
Ord strekker ikke til.
Den engelske humoren vi alle er så glade i.
Takk, frue.
Hjulet spinner, men hamsteren er død.
- Mummyji, hva gjør du her? - Du ringte. Jeg kom.
Umulig. Telefonen virker ikke.
Det var derfor jeg kom.
Vent! Det er mitt kontor!
Hvem er han der ute?
Skrivebordet er mitt. Ikke åpne skuffene.
Hvorfor har du kommet?
Kan jeg ikke besøke yndlingssønnen min?
- Nei. Han er i herskapshuset sitt. - Nest-yndlingen, da.
I Canada for å bli rik.
- Og det ble han. - Det skal jeg også!
Jeg har en drøm, mummyji. En genial drøm.
Outsource alderdommen. Ikke bare for britene.
Det er mange land som ikke liker gamle folk.
Brødrene dine eier en tredjedel hver av hotellet.
Da skal de vel ha en tredjedel av fortjenesten?
Suksess kommer ikke over natten, mummyji.
Visjonær tenkning krever langsiktighet og tålmodighet.
Hvordan går det med kjæresten din?
Dere må møtes.
Jeg vil møte hun du skal gifte deg med.
Hun kommer fra en god familie i Delhi, beta.
Jeg gifter meg med den jeg vil, mummyji.
Er det kjæresten din som fyller hodet ditt med slikt vås?
En god grunn til å ikke gifte deg med henne.
- Hva hvis jeg elsker henne? - En enda bedre grunn.
Be unge Wasim hente bagasjen min i bilen.
Han har vondt i ryggen.
Vent. Bagasjen?
Hvor lenge blir du?
Så lenge som det er nødvendig.
Du nytter ikke å feie på den måten.
Jeg var hushjelp i årevis. Stelte et nydelig hus.
Prikkfritt. Du må trykke hardere på kosten.
Hun snakker ikke engelsk.
Hun er det man kalte kasteløs.
For en god hindu er selv skyggen hennes uren.
Namaste-
Hvor går du hver dag?
En kvinne?
Ut for å spise curry? Dessert?
Nei da.
Jeg-
Jeg er homofil.
Nå for tiden mer i teori enn praksis.
Men vi sees senere.
Stattholderklubben ble åpnet av selveste Lord Kitchener...
og mye av inventaret er bevart.
Ja, det ser jeg.
Kanskje du kan fortelle litt om klientellet.
Er det noen maharajaer eller velstående enkemenn?
Vi gir ikke ut informasjon om våre medlemmer, frue.
God morgen, Deres eksellense.
En svært god morgen.
Hvor melder jeg meg inn?
Innmeldingsavgiften er 120 000 rupier...
deretter 15 000 rupier per måned.
Får jeg rabatt på grunn av min status?
Din status, frue?
Ja. Jeg ville ikke si noe...
men jeg er medlem av kongefamilien.
- Hvilket medlem, frue? - Jeg er prinsesse Margaret.
Det er en ære å hilse på deg, frue.
Jeg må si du ser godt ut...
særlig med tanke på at du døde for ni år siden.
Ditt ekte navn, takk, og 120 000 rupier.
Du vet hvor han går.
Du vet det, men vil ikke si det.
Jeg kan skaffe kjeks.
Så mange du vil ha.
Med eller uten sjokolade.
Riksarkivet.
Mor vil ikke at vi skal gifte oss.
- Hun har aldri møtt meg. - Det trenger hun ikke.
Du kommer ikke fra Delhi...
kommer ikke fra en rik familie, og jobber på et kundesenter.
Hun liker ikke at du kommer fra det moderne India.
- Fortell henne hva du vil. - Jeg prøver.
Prøv hardere.
Elsker du meg, Sonny?
Mine følelser kan ikke uttrykkes i ett ord.
Det er et pent ord. Folk liker å høre det.
Det blir lettere å snakke med mor når hotellet blir en suksess.
Og hvis det ikke skjer?
Alt ordner seg til slutt.
Hvis det ikke har ordnet seg, er det ikke slutt ennå.
- Sonny! - Det blir en suksess.
Det må det.
For da kan du trosse familien?
For da kan jeg bli hos deg.
Går det bra med deg?
Ja. Jeg skal holde tale for første gang i mitt liv.
Forestill deg dem nakne.
Unnskyld?
Da forsvinner frykten for å tale i forsamlinger.
Du forestiller deg folk nakne.
Det har jeg nok sluttet med for flere år siden.
Få se.
Å, kjære vene.
Unnskyld. Er det noen velstående enslige menn her i kveld?
Det er én.
Setter du meg ved siden av?
Denne veien, frue.
Hans kongelige høyhet, prins Michael av Kent.
Jeg tar den tilbake. Takk skal du ha.
- Klar? - Ja.
- Ring meg. - Ring deg-
Slik du pleier. Slå nummeret.
- Det ringer. - Hallo.
God morgen, frue. Hvordan går det i dag?
Å, nei. Det holder ikke. Altfor medlidende.
Jeg føler at jeg ligger på dødsleiet.
Om jeg kunne få noen minutter til å-
Hvor lang tid vil det ta?
- Tolv minutter. - Da har du løyet allerede.
Nei, det passer ikke. Jeg ser på tv.
Hvorfor tolv minutter?
Jo lenger vi har kundene på tråden...
desto mer mottakelige blir de.
Det er yndlingsprogrammet mitt.
Ja, men hvis du får høre om noen av våre spesial-
Ikke snakk som en robot. Bare snakk til meg.
Du vet at jeg ser på tv.
Hva ser du på?
Et flott program, der en fyr snakker med jenter.
Jentenes kjærester har ligget med mødrene deres.
Jentenes mødre, altså, ikke-
Selv om-
Guttene kommer ut, og alle krangler.
Høres kjempegøy ut. Fort deg, legg på.
- Jeg heter Sunaina. - Bra. Veldig bra.
Evelyn.
Kan jeg gi deg et spesialtilbud?
For tidlig. Jeg vil tydeligvis prate.
Ser mannen din også på?
Nei. Nei, han døde.
Kanskje du-
Jeg har faktisk vært med på en slik samtale.
Hun jeg snakket med, var så opphengt i manus...
salgsplanen, altså...
at hun snakket helt uten følelser.
Som om hun ikke ante...
at jeg holdt på å bryte sammen.
Du må savne ham veldig.
Medfølelse er fint. Men vær mer optimistisk.
Når én dør lukkes-
Er resten av dem stengt også.
Du har rett. Det er en ny start.
Hva ville du snakke om?
- Sånn. - Tre minutter?
Nå har jeg spart deg for ni minutter eller snakket fra meg jobben.
Jeg mener fremdeles at du hemmer stilen min.
Gi deg. Du har ingen stil å hemme.
Damen i baren ser på meg.
Slik man ser på en museumsgjenstand.
Hvorfor gjør du narr?
Jeg vil bare føle meg ung igjen.
At noen skal lengte etter meg, slik jeg lengter, bare for en natt.
Én deilig natt.
Du vet hvordan det føles.
Gi meg ett minutt, så kommer du bort.
Avvist igjen.
For mange år siden...
ga den mannen meg mitt livs mest fantastiske natt.
Å beskrive soveromsferdighetene hans som teknikk-
- Er ikke drinkene ferdige? - Tålmodighet er temmet lidenskap.
- Madge. - Carol.
- Dette er Norman. - Hyggelig.
Carol. Som "julesang".
- Ja, det er vel det. - Flott.
Hvorfor er du i Jaipur, Carol?
Ja, Carol. Hvorfor er du i Jaipur?
Jeg har bodd her hele livet. Faren min var diplomat.
- Du er veltrent. - Unnskyld?
Herregud.
Du ser ut som du liker å holde deg i form.
Jeg meldte meg faktisk inn på et treningssenter i fjor.
Det kostet en formue, og jeg ble ikke noe sprekere.
Du må visst komme dit også.
Hva driver du med, Norman?
- Jeg? - Ja.
- Norman er forretningsmann. - Vel-ja.
- Hva slags forretninger? - Si det, du.
Import-eksport.
Nå for tiden er det mer "eks" enn "im".
- Hvis du skjønner. - Nei, dessverre.
Jeg trenger litt vann i ansiktet.
Håper jeg drukner.
- Det var hyggelig med en prat. - Nei.
Nei, men nå må jeg gå.
Hør her, Carol.
Kan vi slutte å late som?
Begynne forfra?
Jeg er ingen sjarmør. Jeg er ikke flink med småprat. Og-
Jeg heter Norman og er ensom.
Jeg heter Carol. Jeg også.
Hei.
Dag 22.
Som Darwins finker venner vi oss til omgivelsene.
Og når vi er tilvent...
kjære vene, hvilke muligheter.
Vi kan ikke bringe fortiden tilbake ved å lengte.
Vi må skape en nåtid bygget på det som har vært.
Fikk ikke blund på øyet i natt. Kranen dryppet ustanselig.
Jeg har nevnt det for unge Wasim.
- Hva sa han? - Aner ikke. Han snakket hindi.
- Tenkte å fikse det selv. - Du? Når?
Hvorfor ikke nå med en gang?
Hvor er vi?
Janta-kolonien, Kachchi Basti.
Hva skjedde med den vanlige ruten?
Anokhi har invitert deg hjem til seg.
Hvem er Anokhi?
Hun som serverer mat.
Hun vil presentere familien sin.
Når kan jeg dra?
Hun vil takke deg. Du har vært så snill.
Jeg har ikke vært snill.
Ingen andre ser henne.
Jeg spiser ikke det der.
Du fornærmer henne hvis du ikke spiser.
Det er godt.
Ha dere unna! Små drittsekker!
Få dem vekk!
Jeg visste ikke at de lekte.
Unnskyld.
Hvor mye?
Tusen rupier.
- Takk. - Nei, nei.
Unnskyld meg.
Det er ikke slik det fungerer.
Beklager innblandingen.
Du spør ikke om prisen. Du sier hva du vil betale.
Hun gir deg 200.
Ikke en rupi mer.
- Tusen rupier. - Synd.
- Gå nå. - Men-
Jeg vet hva jeg gjør.
Men jeg vil ha det.
Han kommer etter oss.
- Tror du det? - Absolutt.
Det er et spill. Fortsett å gå.
Han later som han ikke bryr seg.
Han later veldig... som han ikke bryr seg.
850, 900, 950, 1000.
- Takk. - Vær så god.
Du tar ham neste gang.
Hvorfor har du med deg en kran?
Jeg er ingen ekspert, men jeg tror...
at mutteren har løsnet fra spindelen...
slik at den må strammes og tettes.
Ventilen er slitt.
Ja. Det kan være det også.
- Kan du reparere den? - Ikke billig.
Ikke billig. Veldig dyrt.
Jeg satt i en tuk-tuk her om dagen.
Den tok en annen vei tilbake til hotellet.
Føreren ville kjøre meg til et annet hotell...
som han trodde jeg ville foretrekke.
Jeg ville helst tro at han virkelig brydde seg...
og at hotellet ikke var drevet av svogeren hans.
Vi vil jo gjerne stole på andre.
Men man kan aldri vite.
Jeg traff mannen min da tivoliet kom til byen.
Venninnen min og jeg ville kjøre karusell.
Hesten hennes var i orden, men da karusellen startet...
sviktet min litt, som om den skulle bryte sammen.
Plutselig kjente jeg armer rundt meg...
og en som sa: "Stol på meg," og det gjorde jeg.
Uforbeholdent, helt til han døde.
Så flott.
Leiligheten ble solgt i forrige uke.
Den måtte selges for å dekke Hughs gjeld.
Jeg måtte skaffe meg jobb her, og jeg elsker det.
Jeg hadde ikke klart meg, selv med Sonnys priser.
Ikke etter det som skjedde med sparepengene våre.
Så du har rett.
Man kan aldri vite.
Forsvinn nå. Unnskyld meg.
Gå hjem! Nei!
Men jeg har fylt ut dette skjemaet flere ganger.
Det er en prosedyre.
Du har en forespørsel, da må du fylle ut et skjema.
Men det er den samme forespørselen hver dag.
Derfor må du fylle ut det samme skjemaet.
Fru Ainslie.
Hvordan orker du dette landet?
Hva ser du som jeg ikke ser?
Lys, farger.
Smil.
At folk betrakter livet som en gave, ikke en rettighet.
Jeg lærer noe av det.
Er melken pasteurisert?
Ja, frue. Veldig "posturisert".
Det er vel ikke sant? Du lyver, fordi-
Nei. Det går bra. Takk.
Det var hyggelig å se deg ute.
- Var det det? - Ja. Fremgang, tror jeg.
Jeg skulle i banken.
Banken.
Ikke at jeg tror noe er forandret...
men datteren vår, Laura, lovte...
og jeg prøver å være optimistisk.
Ellers-
Jeg skulle ikke i banken. Jeg lette etter deg.
Jeg har visst lett etter deg i lang tid.
- Fru Ainslie. - Jean.
Jeg liker menn.
Mener du...
som venner?
Selvsagt. Jeg forstår.
Takk.
For hva?
For å ha hindret meg i å ydmyke meg totalt.
Som sagt, jeg blir gal av dette landet.
Skal vi gå?
Skjer det noe?
Ikke ennå.
Nå, da?
Ett sekund.
- Gode gud! - Hva?
Hør.
Og nå-
Den drypper ikke!
High five.
Beklager, hvorfor sa jeg det? Har aldri gjort det før.
- Fru Ainslie. - Kjære.
Har du hatt en fin dag?
Du skal få høre om vår. Din mann...
som aldri har visst opp-ned på en hammer, har klart-
- Vi må vekk herfra. - Hva sa du?
Jeg orker ikke mer.
- Hvorfor? - Unnskyld meg.
Velg en grunn. Velg ti. Klimaet, skitten.
Fattigdommen.
Hele turen er en grotesk fantasi.
- På tide å dra hjem. - Hvem betaler for billettene?
Se på oss. En gjeng selvbedragerske fossiler...
som farer omkring som ungdommer på et friår. Ydmykende.
Vi har ikke råd.
Og du vil neppe spørre vennene dine hjemme.
Vi må innse at vi er gamle. Toget har gått.
Det er den ubarmhjertige sannheten.
Alt vi har nå, er en fordømt beige bungalow.
Med en pokkers panikknapp i det... fordømte hjørnet.
Vi må gjøre det beste ut av det, kjære.
Jeg tror det er best.
Ja vel!
Når jeg vil høre din mening, skal jeg gi den til deg.
Kom igjen. Ta den.
Ta den.
Takk for henvendelsen.
Jeg ringer tilbake når jeg har snakket med sjefen.
Sunaina, jeg må treffe deg.
Jeg blir gal hvis jeg ikke får holde rundt deg.
Jeg lengter etter deg. Brenner av lengsel.
Det er nok søsteren min du brenner etter, Sonny-gutten.
Takk, Jay.
Hei.
Privat linje, Sunaina. Betyr det ingenting for deg?
Han tok telefonen. Jeg kan ikke for det.
Jeg savner deg.
Jeg savner deg hele tiden. Kom i kveld.
Jeg kan ikke i kveld.
Foreldrene mine har sølvbryllupsdag. Si det til moren din.
Kom etterpå.
Da sover du.
- Nei, jeg venter. - Du sover.
Men jeg kan vekke deg slik du liker.
- Sniker du deg inn? - Jeg skammer meg ikke.
Ikke jeg heller.
Du trenger ikke snike deg inn.
Men om du er stille og ingen ser deg...
skader det ikke.
Sunaina?
Jeg ville si deg noe.
Si at jeg er glad for at jeg kom.
Glad for at hun ba meg.
Glad for å treffe familien- bestemoren og barna.
Hun spør om du har barn.
Jeg passet noen andres barn.
Bare denne ene familien.
Jeg var hos dem i årevis.
Jeg styrte huset. Passet på pengene, alt sammen.
Stelte for dem som om de var mine egne.
En dag sa de at jeg trengte ekstra hjelp.
Jeg var takknemlig.
De skaffet en ung kvinne.
Og jeg prøvde å lære henne.
Ikke bare regnskapsbøkene.
Hvordan hun skulle få baconet sprøtt, slik husherren likte det.
Hvordan den lille jenta likte å få håret børstet.
Småting som du bare vet...
hvis du bryr deg.
Jeg gjorde tydeligvis en god jobb.
For de hadde ikke bruk for meg lenger.
De takket for mine tjenester...
som om det var alt det var.
Jeg fant til slutt en leilighet.
Problemet var hva jeg skulle bruke all tiden til.
Leiligheten var så liten- skinnende ren på en halvtime.
Hva skulle jeg gjøre etterpå?
Resten av dagen?
- Vil du gi henne disse? - Ja.
MISTET LIVSGNISTEN?
John Smith.
Herr John Smith.
Stemmer. Meg.
Bli med meg.
Hallo? Marigold Hotel.
Nå skal det skje?
Nå skal det skje.
Er du ikke redd for å ha sex i din alder?
Dør hun, så dør hun.
Fremgang! Fru Donnelly! Fru Hardcastle!
Lykken står oss bli igjen!
Herr Dashwood, alle sammen! Gode nyheter!
- Hva er det, Sonny? - De virker!
Så bra. Hva virker?
Telefonene. Jeg må si det til alle.
- Jeg må si det til moren min! - Gratulerer.
Herr Dashwood, vent. Noen har ringt deg.
De fant ingenting på det kontoret.
De har sikkert bare plukket ut en tilfeldig adresse...
for å bli kvitt meg.
Helt sikkert.
Det er nok forgjeves.
Tror dere ikke at det er forgjeves?
Bank på døren og se, du.
Unnskyld at jeg forstyrrer.
Graham Dashwood.
For mange år siden-
Jeg vet hvem du er.
Beklager. Jeg vet ikke hvem du er.
Gaurika, Manojs kone.
Hyggelig å hilse på deg.
Kan du hilse- Hilse og si at jeg var her?
Det ville være fint.
- Hva tenkte hun? - Unnskyld?
Manojs kone.
Hun visste hvem Graham var. Hadde han sagt det?
- Tror du vi finner det ut i morgen? - Ikke jeg.
Jeg skal til Badi Mahal-palasset. Jeg gleder meg veldig.
- Jeg har lest mye om det. - Fortell.
Gjerne, hvis jeg kunne huske-
Kom. Deilig måltid. Romantisk musikk. Kom.
Vi har spist. Takk.
Kom, vær så snill.
Sexvisitt midt på natten. Så herlig.
Unnskyld.
Jeg vet ikke hva du heter, men jeg er lei meg.
Nei da. Jeg har ikke sett så mye action på ukevis.
- Om du bare kan- - Slapp av, fru Hardcastle!
Jeg kan forklare alt.
Herregud. Er du naken?
Fru Hardcastle, jeg beklager dypt.
Hvorfor sa du ikke at du ikke var på rommet ditt?
Ja, unnskyld til deg også. Gå nå.
Hva foregår? Hvem skrek?
Nei, nei.
Dette er et respektabelt hotell, ikke et horehus.
Du, ta tingene dine og gå.
Fru Hardcastle, dette hadde jeg ikke ventet av deg.
Akkurat hva hadde jeg ventet av deg. Uansett-
Fru Kapoor, jeg heter Sunaina.
Jeg betaler ikke for deg...
så jeg bryr meg ikke om hva du heter.
Hvordan vet du hva jeg heter?
Fordi dette er min Sunaina.
Jenta du påsto ikke var for moderne?
Dette blir interessant.
Mummyji, ikke misforstå.
Sunaina skulle ikke til fru Hardcastle.
Hun skulle ligge med meg.
Er du den typen?
Ja vel. Hver sin smak.
Men ikke påstå at du passer for sønnen min.
Ta tingene dine og gå.
Sunaina.
Hvordan gikk det?
Jeg har sett tindens topp.
Og der er det fint.
Jeg traff noen i går.
En mann jeg ikke har sett på årevis.
En mann jeg har elsket hele livet.
En mann?
Ja.
Fortsett.
Jeg visste ikke hvordan han hadde hatt det.
Jeg ville egentlig ikke gjette...
for jeg hadde brakt skam over ham og familien...
og var redd han hatet meg.
Vi snakket hele natten.
Han har hatt det bra.
Han har levd et fredelig liv...
og har aldri glemt meg.
Det var det han sa.
Jeg som trodde jeg hadde påført ham et liv i skam.
Men det var jeg som satt fengslet.
Men ikke nå lenger.
Tindens topp.
Hvordan var natten?
Noe for seg selv.
Jaså! Du er tilbake.
Det har vært en bemerkelsesverdig kveld.
Først forteller du.
Først forteller du, og så-
Dag 45.
Det var selvsagt uunngåelig.
Plasser mange nok gamle mennesker på ett sted...
så er det ikke lenge før én dør.
Graham døde av en hjertesykdom han hadde hatt i mange år.
Han visste før han dro at han ikke ville komme tilbake.
Han ønsket å dø i India.
Han ville bare ikke at vi skulle vite det.
Han holdt løftet om å ta meg med til Udaipur.
Manoj ville ha en hindubegravelse ved innsjøen.
Der de hadde vært sammen.
Ikke et hellig sted.
Selv om det kanskje var det for dem.
Det tar lang tid før en kropp tilintetgjøres.
Mange timer som de sørgende minnes den døde.
Ilden må tennes ved soloppgang...
og ved solnedgang skal det bare være aske igjen.
Er det vennen vår vi sørger over...
som vi visste så lite om?
Eller er det vårt eget tap vi sørger over?
Har vi reist langt nok til å la tårene renne?
Når noen dør, tenker du på ditt eget liv.
Jeg har ikke lyst til å bli gammel.
Jeg vil ikke bli behandlet nedlatende.
Bli skjøvet til side og ignorert av samfunnet.
Være den første som slipper ut av flyet i en gisselsituasjon.
Hei.
Jeg lurte på hvor du var. Vi tar en drink oppe.
Jeg har snakket med Gaurika, Manojs kone.
Hvorfor det?
Jeg lurte på hvor mye hun visste.
Hun visste alt.
At han elsket en annen mann og alltid ville gjøre det.
Han fortalte det da giftermålet ble arrangert.
De hadde ingen hemmeligheter for hverandre. Ingen.
Slik skal det være, ikke sant?
Det må være slik.
Jeg skjønner nå at jeg sviktet Hugh.
Hvorfor være gift når man ikke deler noe?
Fru Greenslade.
Kan jeg få tilbake mannen min?
Douglas?
- Tilgi meg. - Unnskyld.
Hun var lei seg.
Spar meg bortforklaringene. Tror du jeg er sjalu?
Hvorfor skulle du ellers gjøre meg og Evelyn forlegne?
Du er god til å sette deg selv i forlegenhet.
Skjønner du ikke hvor fælt det er for alle...
å se hvordan du tasser etter den tåpelige, uskyldige husmoren...
og utnytter ensomheten hennes?
Herregud, kan du høre deg selv?
Ser du ikke at du har blitt et forferdelig menneske?
Alt er negativt.
Du nekter å se lyset og gleden...
som befinner seg rett foran nesen din.
Du dreper ethvert tilløp til lykke hos meg og alle andre.
Utrolig at jeg ikke kaster meg over den første som sier noe pent...
men det gjør jeg ikke!
Av en slags gammel lojalitet og respekt.
Ikke at du noen gang gjør gjengjeld.
Jeg sjekket e-posten.
Det er en melding fra Laura.
Går det bra?
Bare et glass vann.
Det var gin og tonic.
Det vet jeg nå.
Hva har skjedd?
God kveld, Ainslies.
Hvordan går det?
Veldig bra. Douglas, si det til dem.
Vi reiser hjem.
Jeg må be deg åpne lommeboken, herr Maruthi...
og det straks.
Slik at fase to...
av hotellutviklingen kan starte umiddelbart.
Fru Donnelly, antar jeg.
Bli med meg ned-
- Hvordan er det på hotellet? - Herr Maruthi.
Bedre.
Ser du? Ekte tilfredshet.
Det uunngåelige resultatet av et langtidsopphold på hotellet.
- Hva gjør de mennene? - Jobber for meg.
For å skape et hjem for eldre som er så herlig...
at de vil nekte å dø.
Stirre døden i ansiktet og si-
Hva gjør de mennene?
Mummyji, hva foregår?
Sonny, brødrene dine vil selge hotellet.
Mennene skal taksere bygningen.
Tomten. De bryr seg ikke om bygningen.
De vil rive den.
Den raser vel snart av seg selv?
Du er morsom utenpå, mummyji, men ikke inni deg.
Du vil ikke knuse drømmen. Send dem vekk.
Nei, beta, det er for sent.
Mummyji, se på tallene-
Trengs ikke. Jeg vet at regnskapet ikke går opp.
Det er ikke for sent.
- Men litt ekstra midler- - Hvem vil gi deg penger?
Du som ikke kan selge chai engang? Akkurat som faren din.
Minner jeg deg sånn om ham?
- Er det derfor du er slem? - Er jeg slem?
Du elsket faren min, og han elsket hotellet.
Vil du ende opp ruinert, som ham?
Dra fra hele greia, og bli med hjem til Delhi.
Da blir livet ditt mye lettere.
Nei, ikke lettere, mummyji. Mindre.
Fru Donnelly.
Kan jeg hjelpe deg?
Kommer an på.
Kan du bruke en datamaskin?
Fru Ainslie vet om en adresse der jeg kan skaffe en del ting.
Kjeks.
Hun sa jeg kan kjøpe dem "på nett"?
Lykke til.
Dette er fryktelig spennende.
Ikke bare gå på flyet, men ta til venstre.
- Til venstre? - Første klasse.
Hjem før vår 40-års bryllupsdag.
Vi vet ikke hvordan vi skal feire den ennå.
Ett minutts stillhet, kanskje.
- Herr Maruthi- - Fru Donnelly, vær så snill.
Kall meg Bhanuprakash.
For liten. Vi får nok plass i en stor.
Jeg tror jeg spaserer.
Det skal visst være en slags festival.
Kanskje en av oss skal slå følge?
- Jeg går gjerne med deg. - Nei, det går bra.
Hyggelig å høre at datteren deres gjør det så godt.
Takk.
BESTILLINGSSENTER
Kjære?
Det er meg.
Jeg ville bare høre stemmen din.
Nei, beklager. Jeg tenkte ikke på klokken.
Hvordan går det med deg? Polly og guttene?
Bra. Så fint at du har lest den.
Ja, jeg har fått noen veldig gode venner.
Nei, det går fint.
Tiden er ute, frue.
Det er snart slutt på pengene-
Jeg ringer igjen en annen dag.
Ja vel. Jeg ringer snart igjen. Ha det.
Sonny.
Sonny!
Hvor er de andre?
På vei til hotellet. Hva er i veien?
Jeg må advare deg om noen monumentale endringer.
Absolutt alle er veldig positive.
Hva snakker du om?
Det er med glede jeg kunngjør at hotellet skal stenge.
Og alle beboerne kan reise lykkelige hjem.
Hva?
Slapp av, og vit at hjemreisen...
er ordnet og betalt av hotellet.
Reisen hit ble ordnet og betalt av hotellet. Se hvordan det gikk.
Jeg spaserer heller hjem til England.
Jeg vil ikke hjem.
Hjem hvor?
Enda bedre nyheter for meg.
Jeg flytter til moren min i Delhi.
Og jeg skal gifte meg med den hun velger...
som jeg får møte før vi skal være sammen for alltid.
- Har ikke du en kjæreste? - Ikke nå lenger.
For en katastrofe.
Nei. Vi må takle det slik vi ville takle en seier.
Er det ikke det herr Kipling sier?
Det er selvsagt et problem...
for jeg, Sunil Indrajit Kapoor, har aldri seiret.
Så hvordan takler jeg en seier?
Alt jeg har hatt, er en rekke uhell...
ispedd en og annen katastrofe, en uendelig strøm av-
Sonny, elsker du Sunaina?
- Dypt og inderlig. - Har du sagt det til henne?
Jeg kan ikke si det.
Hun kan skaffe seg noen bedre enn meg, frue.
Kvinner elsker å høre sånt. Rene elskovsmiddelet.
- Er det sant? - Selvsagt ikke.
Gå og finn henne før hun begynner å tro på deg.
Du kan få alt du vil ha, Sonny.
Ikke vent på at noen skal si du fortjener det.
- Herregud. - Eller svikt deg selv-
Fru Greenslade, stopp boringen.
Du har funnet olje, frue!
Jeg sa han kunne bo hos meg.
Er det lurt? Jeg vet ikke om han er husren.
Du synes det er for tidlig.
- Spiller ingen rolle hva jeg synes. - Det er for tidlig.
Vi kan ikke ta det rolig i vår alder.
Det blir enten dette, eller så reiser han hjem-
Lykke til, begge to.
Du har ikke truffet noen?
Enslig av valg.
Bare ikke mitt valg.
Jeg tror det kanskje er over.
For meg. Når det gjelder menn.
Og hvis det er borte...
hva er igjen?
Visste du at Norman hadde med piller den første natten?
De gjorde tydeligvis susen.
De falt ut av lommen hans, og jeg likte det ikke.
Så jeg byttet dem ut.
Han holdt ut hele natten på to aspirin.
Det er aldri over.
Kan du legge den lille vesken i baksetet?
I baksetet. Forstår du?
Unnskyld.
Vil du helst ikke se ham?
Lommeboken. Jeg har glemt lommeboken.
Beklager. Straks tilbake.
Hun er ikke tilbake ennå.
Ja vel.
Kanskje du kan hilse fra meg og si...
ha det.
Falsk alarm. Jeg hadde den på meg hele tiden.
Kjør.
Mens jeg har deg på telefonen, kan jeg presentere noen spesialtilbud?
Det er et godt tidspunkt å dra nytte av-
Jeg må snakke
vårt nye, forbedrede system.
Sunaina!
Hei, hva står på?
Sonny?
Jeg må snakke med Sunaina.
Skiftet er ikke over. Og hun vil ikke snakke med deg.
Jay.
Du er den sønnen moren min skulle ønske jeg var.
En intelligent mann med forretningssans.
Du ser ting som de er, ikke som du vil at de skal være.
Så pell deg unna!
Eller gi henne en beskjed.
Si det jeg burde ha sagt den dagen vi møttes.
Det jeg vil fortelle de som spør, og mange som ikke spør.
- Moren din også? - Moren min også?
- Moren hans. - Moren din.
Jeg skal si det til alle mødre i hele landet.
- Hva skal du si? - Hva skal du si?
Det eneste som er viktig.
At jeg elsker deg og alltid vil gjøre det.
Jeg mener Sunaina, Jay, ikke deg.
Men hvis du blir svogeren min, håper jeg vi kan bli venner.
Hvorfor sier han dette nå?
Spør ham.
Hvorfor sier du dette nå?
Fordi, Sunaina...
elskede, jeg skal aldri tro at jeg ikke er god nok.
For ved å elske deg slik du fortjener, blir jeg det.
Komisk. Det kalles rushtrafikk, men alt står stille.
Det er ikke så... komisk.
- Hvor skal dere? - Bare spør, du.
Vi skal bo sammen, fru D.
- Allerede? - Andre har også påpekt det.
Hotellet skal stenge, fru Donnelly.
Det behøver det ikke.
Jeg har gått gjennom regnskapet.
Får jeg lov?
Mummyji.
Mummyji, husker du hva faren min sa?
At ingenting skjer uten drømmer.
Og jeg har drømt, mummyji, og mislyktes, som ham.
Marigold Hotel går i oppløsning, og det kan jeg leve med.
Men jeg kan ikke leve uten denne jenta.
Dette er Sunaina Shantanu Palawar.
Hun jeg elsker og vil gifte meg med.
En glede å hilse på deg, fru Kapoor.
Nei, Sonny. Jeg forbyr det.
Jeg forbyr denne alliansen.
Helt og holdent. Hører du?
Dette kan ikke skje.
Hva sier han?
At han har vært hos denne familien så lenge han kan huske.
Han husker en annen krangel.
Mellom to unge og foreldrene deres.
Han husker da den unge mannen...
motsa moren sin og sa-
Og sa...
"Ja, jeg vil gifte meg med denne kvinnen.
Ja, hun kommer fra en annen by...
men hun er smart og vakker...
og jeg elsker henne.»
Jeg aner ikke hvem han snakker om.
Sunaina, jeg har kanskje ikke rett til å dømme...
men en mor har rett til å bekymre seg.
Pass på yndlingssønnen min.
Nå skjønner jeg ingenting. Skal jeg bli eller dra?
- Spørs hvordan du leser regnskapet. - Regnskapet?
Planen for hotellet er faktisk god.
Den fungerer. Bare ikke i hendene på en galning.
Jeg visste at planen var god.
Stedet trenger penger.
Og gjester, og dem har du her.
Investoren, herr Maruthi, har dessverre sagt...
at selv om han beundrer forsøket-
- Han har ombestemt seg. - Har du snakket med ham?
Forutsatt at sjefen får en vettug assistent.
Nei. Sjefen trenger ikke hjelp, frue.
Sonny.
Sjefen trenger litt hjelp.
Blir du?
- Gjerne. - I rønna på taket?
Vi har dobbeltrom, bad og en dør som virker.
Herr Dashwood har sjekket ut, som du vet.
Fru Hardcastle, du blir vel.
- Alene? - Jeg vet du ikke er helt på topp.
Mistet selvtilliten, kanskje.
Men du er en flott kvinne. Du kommer sterkt tilbake.
Hva med deg, fru Greenslade?
Hva med meg, fru Donnelly?
Vi har visst ikke snakket stort sammen.
Det er visst jeg som har gått glipp av noe.
Blir du?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Ingenting har blitt som forventet.
Ting gjør gjerne ikke det.
Men det som skjer i stedet, er ofte positivt.
Skal du ikke på jobb i morgen?
Jo.
Dere må unnskylde meg.
Hvis jeg kan stå på egne ben, kan sikkert du det også.
Hvem er den nye assistentsjefen?
Herr Maruthi hadde meg i tankene.
Har du tenkt å søke på jobben?
Stolen, takk.
Det får være nok trening for en dag.
Kontoret.
Ta det rolig.
Dette er latterlig.
Dette kan ta timevis. Vi kommer oss aldri vekk herfra.
- Kanskje det går. - Du!
Kan du frakte oss til flyplassen?
Beklager. Langt. Vonde ben. Umulig.
Du kan få alt jeg har.
Ja vel, sett deg inn. Vi drar.
Tar du ut koffertene?
Kom igjen, Douglas.
- Beklager, ikke folk og kofferter. - Hva?
To personer, ingen kofferter. Én person og kofferter.
Hva om jeg gir deg noe mer? Du kan få klokken min.
Greit. Takk. Men det er fremdeles umulig, frue.
Vi drar tilbake til hotellet og tar et annet fly i morgen.
Nei.
Du hørte hva han sa.
- Én person og kofferter. - Ja, men-
Kunne ikke skjebnen finne en bedre måte å si fra på?
- Hva da? - At det er slutt.
At det har vært slutt i lang tid.
Vi får snakke om det når vi kommer hjem.
Jeg må dra, Douglas.
Jeg lar deg ikke dra.
Nei. Du kommer etter meg...
og sier at alt ordner seg.
Ikke gjør det.
Sannheten er-
Begge fortjener mer enn det vi hadde.
Det er bare fordi du er...
så snill og-
lojal at du ikke vil innrømme det.
Alt ordner seg.
Jeg tar til venstre.
Ha det, Douglas.
Dag 51.
Den eneste feilen vi gjør, er å ikke prøve.
Hvis vi skal lykkes, må vi lære å takle skuffelse.
Det må vi alltid.
Vi kom hit, og vi prøvde.
Alle på sitt vis.
Er det rart vi føler oss for gamle til å forandre oss?
Ikke tør å begynne på nytt fordi vi er redde for skuffelse?
Vi står opp om morgenen.
Vi gjør så godt vi kan.
Det er alt som teller.
- Du er her fremdeles. - Jeg kom for sent til flyet.
- Hva med Jean? - Hun gjorde det ikke.
Det har vært en interessant kveld.
Jeg traff taxisjåføren igjen, som kjørte meg til brorens hotell.
Det viste seg å være mer som et-
mer som et horehus, egentlig.
De ga meg en pipe, sa det var epletobakk.
Men det het ikke det da jeg var student.
Så jeg unnskyldte meg og dro.
Jeg trengte tid til å... tenke.
Det er en fantastisk by på kveldstid.
Epletobakken hjalp nok.
- Jeg er sent ute til jobben. - Ja vel.
Når er du ferdig?
Jeg er tilbake ved 17-tiden.
- Tetid. - Ja.
- Hvordan liker du den? - Med litt melk.
Greit.
Men det er også sant at den som ikke risikerer noe...
heller ikke gjør noe eller har noe.
Alt vi vet om fremtiden, er at den vil bli annerledes.
ASSISTENTSJEF
Bare underskriften, takk.
Takk. Ha et hyggelig opphold.
Velkommen. Bli med meg.
Dette er en bygning med stort særpreg.
Men kanskje er vi redde for at den vil bli lik.
Derfor må vi glede oss over forandringene.
For, som noen en gang sa, alt ordner seg til slutt.
Og hvis det ikke har ordnet seg...
så er det ikke slutt ennå.
Norsk tekst: Bente Eilertsen