Så man är överens.
O'Connors bestämmer i öst, O'Donnells i väst.
Jag vill presentera Jimmy. Han har suttit sex månader på Mazefängelset.
Han har jobbat i England sedan.
Det behövs inga introduktioner.
-Jag vet vem du är. -Ursäkta?
Det var du som gav dig på en av våra vänner. Connor.
Ganska ordentligt.
-Connor? -Connor McGowen.
Han brukade sitta i stolen du sitter i nu. Snackade alltid skit.
Skillnaden är att han är lojal. Och härifrån.
Du spöade honom när han satt inne. Spöade honom som en hund.
-Jag tror du har fel... -Tyst!
Han kan tala för sig själv.
Vad har du att säga? Tycker du det är roligt?
Du kanske skulle försöka med nåt annat?
Vad har du att säga?
Jag är ledsen för det jag gjorde. Men han la sig i min affärer...
Hans affärer är mina affärer. Stå upp när du talar till mig.
Stå upp!
Lyssna, Niamh! Göm dig under sängen med Danny.
Ta hand om din bror, Niamh. Och stanna under sängen. Hör du det?
Nej!
Du sköt ett barn!
Franska Alperna
12 År Senare
-Den är intressant. -Förlåt?
Skulpturen. Den är intressant.
Hur finner du den intressant?
Det är väl såhär du diagnostiserar dina patienter?
Beroende på deras svar vet du om de är självmordsbenägna.
-Är du självmordsbenägen? -Nej. Inte nu, i alla fall.
-Varför valde du den skulpturen? -Den var en gåva.
-En gåva? Från vem? -En patient.
-Får du ta emot gåvor av patienter? -Egentligen inte.
Men jag tyckte den var fängslande. Så jag accepterade. Och där är den.
Här är den.
Det är Herkules som besegrar ondskan. Som kan ses som vad som helst.
Fruktan. Depression. Ilska.
Och den visar sin styrka.
-Betyder det att jag är ond? -Nej. Det är inte det jag säger.
-Jag borde gå. -Innan du går...
Ta den här.
-En journal. Varför? -Låt oss kalla det en sorts övning.
Skriv ner dina tankar. Skissa dem. Men gör nåt innan vår nästa session.
-Jag vet inte. -Försök bara.
Snälla.
Hej. Hur mår du?
Vackert.
-Stanley, måste du alltid göra sådär? -Förlåt.
-Titta nu. -Här har du den.
-Tack, min son. -Kom, res dig upp.
Jag börjar bli gammal. Kan inte ens resa mig utan att tappa andan.
Du är inte gammal. Spela nåt för oss nu.
Nej. Jag kan inte nu. Jag är för andfådd. Berätta om din dag.
Inget speciellt. Jag åkte skidor. Och sen till mataffären.
Du var väl uppe på det där fåniga berget igen? Precis som din far.
-Jag gör det varje morgon. Det är bra. -En dag kommer du att ramla där.
Offpist är så farligt.
Varför kan du inte åka skidor på resorten som andra? Du kan träffa nån.
-Du har fortfarande inga vänner här. -Jag har valt ett liv utan vänner.
-Okej. Det är bra, Stanley. -Är det?
Vad tänker du på?
Inget.
Berätta vad som stör dig, Stanley, jag vill inte att du blir upprörd igen.
Jag bara känner mig...
Nej. Glöm det.
Jag går och börjar med middagen.
Nordirland
-Var är Rueben? -Där. Men jag skulle inte störa honom.
-Han är på dåligt humör. -Ja. Det är jag med.
Vad vill ni helst göra? Prata genom saker som män?
Eller vara ett barn och skada oskyldiga?
Har inte vi alla förlorat tillräckligt?
Vi har alla förlorat nån vi bryr oss om, eller älskar.
Det gäller hur vi hanterar det och går vidare, för våra familjers skull.
Mina vänner, vapnens tid är over.
Ge oss en drink till.
-Niamh... -Logan, inte nu.
-Vad? Kan jag inte hälsa på en vän? -Knappast en vän.
-Tänk om jag kunde knulla dig. -Stick, Logan.
-Niamh, vad gör du här? -Ska träffa Rueben.
-Rueben. Vad vill du honom? -Inget du ska veta.
Inte? Är jag inte värdig sån information?
Ethan, strunta i det.
Varför? Jag trodde vi berättade allt för varandra?
-Ja. Det är inte rätt. -Låter det inte vettigt?
-Tycker ni inte det? -Rueben. Vi behöver prata.
-Lugna dig, Niamh, vi pratar snart. -Jag tycker vi pratar nu.
Ger ni oss ett ögonblick, killar?
-Vad kunde inte vänta? -Hur länge har du vetat?
-Vetat om vadå? -Spela inte dum.
Kom med mig.
-Lugna dig. -Lugna dig?
Vad ger dig rätt att storma fram till mig i min egen bar...
...och få ett utbrott som en liten flicka som kastar iväg sina leksaker.
-Vi talade om allvarliga saker därinne. -Att starta en klubb för gamla män.
-För fan, Niamh. -Varför berättade du inte?
Vem berättade för dig? Rosaleen igen? Hon kan aldrig hålla käften.
-Berätta varför? -Jag är ledsen, okej?
Berätta vad jag kom hit för att få veta så besvärar jag dig inte mer.
Berätta varför så kanske jag ger dig det.
För att jag vill veta. Vad annars?
Det är där du har fel. Det är inte vad du vill i livet som är viktigt.
Det är vad du behöver. Vänta här.
-Är det här det du behöver? -Hur länge har du haft det?
Ett tag nu.
Lyssna nu.
Jag hade den här informationen för att jag själv ville göra nåt av den.
För länge sen, när du var för ung för att förstå.
Enda skälet till att jag inte agerade var min familj. För mycket att förlora.
Där är vi olika, du har fortfarande din familj, jag vill ha min tillbaka.
-Jag tänker på dig som min familj. -Du vet vad jag menar.
Jag vet.
När jag tog hand om dig...
...höll jag dig i mina armar och jag såg att ditt hjärta var krossat.
Med tiden såg jag det helas.
Jag vill inte att du ska bli den där sorgsna lilla flickan igen.
Särskilt inte efter alla framsteg.
Jag hoppas du finner det du söker.
Niamh! Kan du vänta?
-Vänta en sekund. Mår du bra? -Ja. Allt är bra. Hurså?
Du såg så upprörd ut förut innan du pratade med Rueben.
-Vad talade ni om? -Det angår dig inte.
Det gör det. Det är mig du borde prata med i första hand.
Vad får dig att tro att det angår dig?
-Niamh, jag är din pojkvän. -Vi talar ju alltid om detta.
-Du är som en bror för mig. -Jag har nåt åt dig.
-Vadå? -Jag såg det i stan och tänkte på dig.
-Tycker du om det? -Ja, men jag kan inte ta emot det.
Jag kan ju inte ge det till nån annan.
-Tack. -Det var så lite.
Du verkar så stressad och jag tror det skulle vara bra för dig-
-att prata med nån om vad som händer.
-Jag vill inte prata om det. -Det fungerar inte så.
-Jag måste gå. -Vänta, vi kan väl prata om det.
Varför kan du inte bara berätta...
Bra. Du gömmer dig alltid från sanningen.
Fegis.
-Det är bara smörja. -Vad är?
Att vi inte ska plåga oss själva över felaktiga beslut utan bara glömma.
Och om våra beslut orsakar smärta och nöd för någon annan?
-Har dina beslut skadad någon annan? -Du besvarar frågan med en fråga igen.
-Är det här terapi eller förhör? -Ledsen om du känner...
Hjälp mig så att jag kan ge dig en meningslös gåva och leva lyckligt sen.
Förlåt. Jag menade inte att svära.
Det gör inget. Hur var din vecka?
Okej.
Det är en lögn, den var skit.
-Har du skrivit i din journal? -Nej.
-Varför inte? -Jag kände mig dum.
Det du skriver är konfidentiellt. Ingen kommer att se det, inte ens jag.
-Vad är det då för mening? -Ett sätt att uttrycka dig.
-Lätta på trycket i din hjärna. -Jag vet inte var jag skulle börja.
Bara skriv. Det kommer naturligt.
Det är bra för din hälsa att uttrycka dig själv.
Det skadar dig att hålla inne med det.
Det är väl din tid i armén som plågar dig?
Stanley?
Stanley, kom och sätt dig igen.
Jag är ledsen, Bernadette, jag vet att du försöker, men...
...som alla de tidigare terapeuterna kan du inte hjälpa mig.
-Stanley, är det du? -Ja.
-Hur var din dag? -Bra.
Allt var bra. Jag är trött, jag ska lägga mig tidigt.
Okej. Är det säkert att du mår bra?
Jag mår bra.
God natt.
God natt, älskling.
Jag är här.
Ja, det är vackert. Större än jag trodde.
Det ska jag.
Nu har du chansen. Vi gör det.
Rueben...
-Ethan. Vad kan jag göra för dig? -Jag undrar om du kan hjälpa mig.
-Sätt dig, grabben. -Tack.
Vad gäller det?
Niamh. Hon är borta. Vet inte vart. Det gör mig galen.
Vi kan säga att hon är nånstans nu och kommer tillbaka om några veckor.
-Så du vet var hon är? -Hon mår bra, oroa dig inte.
-Kan du tala om var hon är? -Det är inte min sak.
-Gå hem och koppla av bara. -Varför säger du inte var hon är?
Dina frågor går mig på nerverna. Låt det vara nu.
Det här är skit. Hon är min flickvän, jag har rätt att veta var hon är.
Du och Niamh. Släpp det.
Lyssna, låt mig ge dig ett vänligt råd.
Kvinnor är underliga varelser. De har det nog i sitt DNA.
Ibland får de en att må bra, ibland riktigt bra.
Ibland får de en att må dåligt.
Du är i "vänzonen".
Ett ställe där en kvinna har dig så länge hon vill.
Om jag var du, behåll lite värdighet och släpp det.
Det var det. Låt mig slippa fadersrutinen, du känner inte mig.
-Vänta nu... -Nej, du väntar.
Jag har fått nog av att gamla stötar som du säger vad jag kan göra.
Du visar ingen respekt och jag har gjort mer än nog för att förtjäna det.
-Håll käften! -Vad fan?
-Du vet inte vad du gjort. -Jag vet vad jag gör.
Rueben, jag leker inte. Säg var hon är eller jag skär halsen av dig.
-Du gör ingenting! -Berätta bara!
Valet är ditt, Rueben. Du vill inte berätta?
Jag kanske inte skär dig, men jag tror att Logan dödar din barflicka.
Du är en död man.
Du måste vara lika smart som alla andra idioter tycker att du är.
Du ska berätta var hon är.
Hej.
-Kom du ut i backarna idag? -Nej.
-Kan jag bjuda dig på en drink? -Jag har redan en drink.
-Påfyllning kanske? -Nej.
-Jag kommer att klura ut dig. -Vad talar du om?
-Man åker bara skidor och dricker här. -Jag dricker, men inte med dig.
Det är inget fel i att skaffa sig vänner.
-Jag letar efter någon. -Vem?
Tror inte du känner honom. Han är nog inte skidlärartypen.
När man är skidlärare och taxiservice åt turisterna-
-träffar man många människor.
Om du säger hans namn kanske jag kan hjälpa dig. Jag är känd häromkring.
Låt mig ge dig påfyllning så kanske jag kan hjälpa dig.
Visst.
Jag känner alla i de här backarna. Jag har all information.
Två Jäger och två tequila, tack.
Vilken del av Nordirland sa du att du kom ifrån?
-Det sa jag inte. Belfast. -Skål för Belfast!
Och för...vänskap.
Samma igen. Vem letar du efter då?
Som sagt, du känner honom nog inte.
Om du ger mig namnet och jag inte känner honom, på min scoutheder...
...betalar jag drinkarna hela kvällen.
Visst. Jag antar ditt erbjudande. Han heter Stanley Winters.
-Vem? -Stanley Winters?
-Trodde inte du kände honom. -Vänta lite.
-Nej. -Jag måste blivit felinformerad.
Jag känner en Stanley Winters. Frågan är vad du vill honom?
En avlägsen släkting. Var hittar jag honom?
Vet inte var han bor, men han åker skidor på Chemin Dur de flesta dagar.
Ingen åker nedför Chemin Dur. Det är lavinområde.
Du är den första person jag sett på hela morgonen. Jag heter Niamh.
Det är fint här. Trevligt att vara borta från civilisationen.
Ja.
-Du ser bestört ut, har du bråttom? -Ja. Jag måste någonstans.
Nej, vänta!
-Är du okej? -Ser jag okej ut? Åh, mitt ben.
Koppla av ett ögonblick.
Min kamera är trasig.
-Kan du gå? -Jag tror det?
Du borde inte vara ensam här uppe. Berget är farligt.
Det är inte mitt fel. Om du inte skidat iväg hade jag aldrig ramlat.
Visst. Jag ska hjälpa dig upp.
-Vad gör du? -Jag ska bära dig.
-Det ska du inte. -Har du nån bättre idé?
Mitt hus ligger vid bergets fot.
Jag är strax tillbaka.
Håll den fast där.
-Ska jag ta av mig kängorna? -Nej, det är bra.
-Du var i armén? -Det var länge sedan.
Exakt hur länge sedan?
Stanley, är det du?
Ja, mamma.
-Talade du med dig själv igen? -Med mig.
Åh, du skrämde mig. Jag menade inte att tränga mig på.
-Jag insåg inte att du hade sällskap. -Hon föll i backen. Hon ska snart gå.
-Ett fall? Är du skadad? -Bara mitt ben.
-Är det illa? -Lite svullet.
-Du måste ge henne nåt mot svullnaden. -Hon har nåt.
Det är bra. Vad gör du ända härute?
-Det är farligt på det berget. -Jag vet. Jag fotograferade.
-Det är så fridfullt därute. -Det är vackert. Jag minns det.
Jag har inte alltid varit blind. Jag brukade åka skidor...
Hur känns ditt knä? Ska jag ringa efter en taxi?
En taxi? Du har ju just kommit hit. Nog vill du väl ha te eller kaffe...
Att prata över en kopp kaffe låter trevligt men du har väl annat att göra?
Nonsens, Stanley. Du måste stanna och äta något.
-Jag hörde inte ditt namn? -Niamh.
Jag heter Mary. Är du hungrig? -Ja, lite.
Mamma?
Vad sägs om middag då?
Vi har inte gäster ofta. Jag vill gärna att du stannar på middag. Vill du det?
-Om det inte är för mycket besvär. -Inte alls.
Då var det avgjort.
-Niamh... -Du skrämde livet ur mig.
Jag har den effekten på folk. Förlåt.
Kan du följa med mig en sekund?
Hjälper du mig att välja klänning till middagen?
-Förlåt? -Vi måste klä om till middagen.
Vi har inte gäster så ofta. Det här är ett speciellt tillfälle.
-Det här är en underbar färg. -Ge mig den.
Den röda sidenklänningen.
-Den röda sidenklänningen... -Hur vet du det?
Jag skulle aldrig kunna glömma den här klänningen.
1985, sista gången jag hade. Som vi dansade.
Min make och jag. Vår bröllopsdag.
Men den skulle inte passa mig nu.
-Kan inte du prova den? -Jag kan inte.
-Den skulle vara fin på dig. -Den är vacker.
-Men vad skulle jag ha på fötterna? -Skor.
Titta i botten på garderoben, det finns skokartonger där.
Det ska finnas ett par svarta där.
Cool kamera! Min pappa hade en för länge sen.
Den gamla grejen har inte sett ljus på åratal.
-Polaroid. Fungerar den fortfarande? -Jag vet inte. Antar det.
Du fotograferar. Du kan väl ta den?
Jag har ingen nytta av den, den samlar bara damm.
-Trevligt att tala med en kvinna. -Snällt att du låter mig stanna.
Jag borde tacka dig. Att ha dig här är bra för Stanley också.
Stanley?
-Du är vacker, mamma. -Titta i trappan.
Du har hämtat mina saker.
Den andra är: Vad är grönt, grönt, grönt, rött, grönt, rött, rött, rött?
-Jag vet inte? -En groda i en mixer.
Den är hemsk.
-Hur länge har ni bott här? -Nästan fem år. Sedan olyckan.
-Tiden går så fort. -Det är fint, men inte mycket att göra.
Vi brukade åka hit när Stanley var barn. Vårt andra hem.
Hans far älskade skidåkning. Det var rätt ställe att komma tillbaka till.
Det är lugnt också. Inte många människor häromkring.
Stanley gillar inte folkmassor, som du förstår.
Men det är väldigt isolerat. Oroar det dig att vara ensam här om nåt händer?
Hon är inte ensam. Vi kan ta hand om oss själva.
Jag menade inte så.
Niamh berättade att hon är från Belfast.
Du var väl stationerad där, Stanley?
-Jag har hört att det är vackert där. -Ja, det är det.
-Har du stor familj? -Jag har inte mycket familj kvar.
Det var tråkigt.
Varför är du här?
Jag tar en paus från min pojkvän.
Vi behövde tid isär och Alperna verkade vara en bra plats att rensa huvudet.
Förhållanden kan vara svåra att få till bra ibland.
-Ibland vill man fly bort. -Jag flyr inte.
-Jag behövde bara lite tid. -Du verkar fly.
-Stanley... -Han har en poäng.
Jag behövde bara lite tid ensam.
Niamh, kan du hämta kameran vi hittade i garderoben?
-Ja, naturligtvis, Mary. -Du gör en gammal dam lycklig.
-Måste du verkligen göra det här? -Stanley.
Hon är en ung kvinna ensam i främmande land och har gått igenom mycket.
-Det har vi alla. -Varför är du så fientlig mot henne?
Jag är inte redo för vänner. Jag är förvirrad.
Försök åtminstone.
Det här är en lycklig kväll. Allt måste inte verka vettigt.
-Hittade den. -Underbart. Låt mig visa dig.
Var är du, Stanley. Där är du ju.
Är ni redo?
-Vänta! Du måste också vara med. -Den är för gammal för automatbilder.
Bara håll ut den och vänd den mot oss.
Okej.
Då så. Alla ler.
-Kan jag få det? -Det tar en minut.
Jag sätter det här. Hur blev det?
Det är perfekt.
För du, min son?
Idag har varit speciell.
Jag önskar bara att din far hade varit här och delat den.
Jag också.
Jag vet hur svårt det är för dig att se efter mig när du har ditt eget liv.
Men du ska veta att jag uppskattar det i varje ögonblick.
Om jag kunde välja att få se någonting igen...
...skulle jag bara vilja se ditt ansikte igen.
Du är min son. Min vackra pojke.
Jag är ohyfsad. Jag borde låta dig dansa med den förtjusande Niamh.
-Jag vet inte... -Det var ingen fråga.
-Nej, mamma, det är ingen bra idé. -Stanley!
Mamma, nej!
Jag dansar inte mer.
Bra.
-Jag ska diska. -Mamma.
Om du vill vara oartig mot vår gäst, var det då.
-Låt mig... -Nej!
Du gör det alltid.
Det är bara rättvist om jag gör det den här gången.
Nej, gör det inte. Låt det vara, tack.
-Jag är ledsen för det där. -Det gör inget.
-Vadå? -Det är inget.
-På allvar, vad är det? -Dina handleder.
-Jag förstår inte riktigt. -Om du behöver tala med nån...
Vi har alla våra demoner. Det handlar om hur vi hanterar dem.
Vill du vara hjälte? Rädda damen i nöd?
Mina handleder ser ut såhär eftersom jag försökte ta mitt liv. Flera gånger.
Jag fortsätter att leva för att mitt hjärta vill något.
Okej. Lugna dig.
Vad är det du vill?
Det handlar inte om vad jag vill.
Utan om vad jag behöver.
Jag...
Mamma? Vad har hänt?
Mamma! Är du okej?
-Jag är trött, Stanley. -Lägg dig, dagen var lång.
Nej, jag menar att jag är trött på att vara gammal och ensam.
-Du blöder. Låt mig titta. -Jag behöver inte din hjälp.
-Lämna allt det här, jag gör färdigt. -Nej! Jag behöver göra det.
Och du måste hitta nån att dela ditt liv med. Du ska inte leva med mig.
Det är här jag vill vara. Precis här, med dig.
Du är en bra pojke, Stanley.
Jag vet att också saknar honom.
God natt.
Du är väldigt rar mot henne.
Jag menade inte att... Det är bara...det är fint.
Kan du sova här?
Ja, det blir bra. Tack.
Snällt av er att låta mig stanna. Vet inte vad jag hade gjort utan dig.
Jag visar dig vägen till stan imorgon bitti.
Niamh, det var...det var väldigt trevligt att träffa dig.
Du skulle säga något tidigare. Vad var det?
Det var inget.
-Inte? -Ärligt, det var inget.
-God natt. -God natt.
-Förlåt att jag stormade ut häromdagen. -Det gör inget.
-Ger du parterapi? -Varför frågar du?
-Den här soffan har plats för två. -Ja, det gör jag.
Vad pratar de om? Äktenskapsproblem, arbete, stress, sexliv?
-Många saker. -Nåt intressant?
-Jag kan inte avslöja sån information. -För all del.
-Jag skrev i journalen. -Bra. Vad tyckte du om det?
Intressant.
Det fick mig att inse att jag verkligen är skadad.
Det är en intressant observation.
Egentligen inte.
-Det är bäst att jag går. -Vi fortsätter imorgon om du är ledig.
Jag tror vi ska fortsätta med det här medan vi har det i färskt minne.
Okej. Vi ses imorgon.
Niamh! Sakta ner lite! Vi ska hjälpa dig.
Jag behöver ingen hjälp. Och vad fan gör han här med dig?
-Varför sa du inte att du skulle hit? -Det angår dig inte.
Det angår mig om du är här med en annan man.
Du gjorde mig så jävla arg.
Vi borde klarat av det här i Belfast. Som par gör.
Men vi är inget par, Ethan. Du måste få in det i din tjocka skalle.
Och det är allt? Jag kommer hit och du säger så?
Okej. Du måste bestämma dig nu. Är det han eller jag?
Om du kommer tillbaka till mig, Niamh, till en av dina egna-
-så förlåter jag dig för all den här skiten.
Men om du går till honom så talar jag aldrig till dig igen.
Rör mig inte, bara säg vad du vill.
-Jag kan inte, Ethan. -Är det ditt sista ord?
Okej. Jag vill ha armbandet tillbaka.
Nu räcker det! Du låter subban köra över dig!
-Låt henne vara. -Det var inte så vi sa.
Jag struntar i det. Låt henne ruttna här.
Jag vill aldrig se dig igen. Hör du mig?
-Jag sa, hör du mig? -Ja.
-Hej, Stan. Hur är det? -Inte illa, tack. Själv då?
Inte så illa.
Skål.
-Har min beställning kommit? -Ja, jag har den här.
Portot kostar mig en förmögenhet. Nåja. Tack, Jim.
Hittade hon dig? Din brorsdotter?
-Min brorsdotter? -Ja. Ung och söt, mörkhårig.
-Frågade efter dig för tre dagar sen. -Du måste förväxla mig med nån annan.
-Det kanske är jag som har fel. -Hej då.
Den här jävla kylan...
Vad är det för fel på dig, grabben? Åka hit bara för att skälla ut henne.
Inte ens en dask på handen. Du borde skämmas.
-Ska vi verkligen åka hem? -Vad vill du jag ska göra?
-Vad tror du? Vi borde döda subban. -Kom igen.
Allvarligt, hon har dissat dig, och dissat vår kultur-
-när hon är med en jävla engelsman.
-Du vet inte att han är engelsk. -Jo. Jag känner lukten.
Stäng av motorn, för tusan.
Såhär gör vi. Vi delar på oss.
En av oss tar hand om engelsmannen och den andre tar med sig subban tillbaka.
Och om hon inte vill komma hem?
Du är galen.
Du släpade med mig till Frankrike för att göra det du inte vill.
Du kallar dig man och låter en jävla kvinna trampa på dig.
Jag förstår det inte.
När vi först träffades var hon väldigt trevlig mot mig.
Hon lyssnade ordentligt. Så jag berättade om min far och mig.
Hon la armen om mig och sa: "Ethan, jag förstår."
Från det ögonblicket visste jag att det skulle bli vi.
Det är synd och skam.
Men hon måste bort.
Vi har åkt ända hit, så vi kan lika gärna avsluta det.
-Om du inte gör det...gör jag det. -Okej, vänta.
-Har de legat i bakluckan hela tiden? -Ja.
-Gränskontrollen kunde ha tagit oss. -De kollar bara svarta och muslimer.
-Skitprat och det vet du. -Vad? Skulle vi stoppat dem i rövhålen?
Det skulle du ha gillat.
-Då så, tar du huset eller kullen? -Huset.
-Jag tar huset. -Är du säker?
Jag är säker.
Fan också!
Vad väntar du på?
Vem gav dig det här? Hur vet du var jag bor?
Om du tror att jag säger det är du lika dum som jag trodde.
Som du trodde? Du känner mig inte ens, grabben.
Berätta nu, varför försöker du döda mig?
Varför inte?
Jag gör såna här saker för att jag har nöje av att jävlas med folks liv.
Enda skälet till att jag är här ute i den jävla islådan.
Dra åt helvete.
Niamh?
Niamh!
Niamh?
Jag ska ge dig en sista chans. Bäst att du hoppas att svaret är rätt.
Jag är det minsta av dina bekymmer.
Medan du är här roar sig antagligen min vän med din mor och den där subban!
Fan också! Niamh! Niamh!
Niamh! Jag behöver din hjälp! Jag svär! Det var en olycka!
Du gömmer dig för mig.
Jag vet att du är härinne.
Jag har varit på ett mycket mörkt ställe.
Det är synd och skam.
Du förödmjukar mig varje gång vi träffas.
Det förvirrar mig så in i helvete.
Jag vet att vi tycker om varandra. Men det har du inte visat på sistone.
Har du det?
Vi hade väl nåt? Nåt rent. Som ingen annan i hela världen hade.
Och vi älskade varandra.
Det är så jävla synd.
Men du har varit en väldigt, väldigt illojal flickvän.
Jag är ledsen.
Väldigt ledsen.
Mamma!
Vad vill ni mig? Berätta!
-Sluta! -Berätta!
Vad det det här du behövde?
Var det det?
Vad har du gjort?
-Jag ska lämna dig ensam. -Sätt dig.
Tack.
Jag minns inte ens när jag sist sa till henne att jag älskade henne.
-Hon visste. -Gjorde hon det?
Det som stör mig mest är att hon dog i mörkret.
Ensam.
Jag skulle ha tagit den kulan, inte hon.
Det förtjänar jag för de saker jag gjort.
Vad gjorde du?
-Vem är du? -Vad menar du?
-Försök inte lura mig. -Du vet vem jag är.
Gör jag?
Efter allt som har hänt så har du inte ringt polisen.
Eller försökt fly. Antingen är du viljestark, eller inte överraskad.
Är du inte överraskad visste du att det här kunde hända.
Därför jobbar du antingen med dem eller de kom hit för att ta dig.
Jag lyssnar inte på detta.
Jim på baren sa att du letade efter mig. Varför? Ljug inte för mig!
-Berätta sanningen. -Jag vet inte.
Berätta! Har du hittat det du sökte? Är det jag?
-Hur länge har du letat? -Du gör mig illa! Jag vet inget.
Du vet! Du satt vid min mors bord. Du ljög oss rakt i ansiktet.
Hon lät dig komma in!
Och i gengäld fick jag lägga hennes kalla, döda kropp i jorden!
-Varför? -Du dödade min bror!
Vad?
Jag ville inte att det här skulle hända.
De var efter mig för att jag var efter dig.
Du skyller din mors död på mig, men du tog ifrån mig allt!
Hur många oskyldiga små pojkar har du dödat?
Hela mitt liv har jag tänkt på det här ögonblicket.
-Vad jag skulle göra dig. -Snälla.
Var snäll och skjut mig. Snälla.
Min bror var ett barn. Han var oskyldig.
Ja. Så var snäll och skjut mig. Gör det!
Min far fattade sitt beslut, inte min bror!
Skjut mig!
Hela mitt liv har jag trott att jag skulle må bra om jag dödade dig.
Och nu vet jag vad jag verkligen behöver.
Att förlåta dig.
Hej. Lämna ett meddelande så hör vi av oss snarast.
Hej Stanley, det här är Bernadette.
Ring mig när du hör meddelandet.
Vet inte om du glömt att vi bokat en session idag, inte likt dig att utebli.
Jag är orolig för ditt tillstånd så var snäll och ring när du hör detta. Tack.
Jag är så ledsen.
Det här är fel.
Jag borde ligga i det här hålet, inte du.
Jag har alltid sett livet som grymt och oförutsägbart.
Det gjorde mig rädd.
Hjälpte mig tillbaka.
Nu vet jag att livets natur är sådan.
Du har rätt.
Och jag ska försöka.
Jag ska leva.
Översättning, Mikael Jansson