- Hej. Var är du? - Kvar på Grand Central.
- Är hon där? - Ja, men hon är med nån snubbe.
Ledsen, hör du. Kommer du ändå?
- Jag vet inte. - Okej. Jag sms: är adressen.
Jag hoppas verkligen att du kommer.
Ursäkta!
Nej, nej, nej, nej!
Ursäkta. Jag tänkte att du ville ha den här. Den är nog trasig.
- Tack så mycket. - Visst.
Av säkerhetsskäl stängs stationen nu.
Den öppnas igen kl. 05.30.
Ursäkta. Vad betyder det att stationen stänger?
Du måste gå ut. Inga tåg förrän i morgon.
- Jag kan inte vänta så länge. - Taxikön är på framsidan.
Jag behöver ingen taxi, för jag missade mitt tåg.
- Funkar biljetten på andra stationer? - Penn Station stänger också nu.
Festen är på Rivington Street 102.
- Är du verkligen okej? - Jag är okej.
- Varför står du här ute? - De stängde stationen.
- Ska du stå här hela natten? - Min handväska blev stulen.
- Jäklar. - Ja, jag var på en bar.
Nu har jag bara en tågbiljett och min trasiga telefon.
Jag beklagar.
Jag löser det. Du behöver inte ömka mig.
Jag ömkade dig inte, utan tänkte fråga om vi skulle parta på en taxi.
- Du kan inte hjälpa mig. - Jo, låt mig få vara snäll.
Jag har 80 dollar ungefär. Hur långt ska du?
- Till Boston, ungefär. - Alltså norr om Harlem.
Okej, vänta.
Ursäkta!
- Hon där måste till Boston jättefort. - New Haven!
New Haven. Hennes väska stals. När hon är hemma så betalar hon.
Då får jag köra hela natten.
- Jag vet. Ser du hennes kläder? - Vad var det för väska?
En Prada. Du får betalt och massa dricks.
Det blir över 1000 dollar.
- Seriöst? - 200 mile á 2,50 blir 500 dollar.
Gånger två, för jag kör tom bil tillbaka.
- Jag fattar. - Och jag ska lita på henne?
- Du får inte betala. - Skicka en check i morgon.
- Hur vet du att jag gör det? - Du har aldrig blåst mig.
- Ditt kort nekades. - Okej, det händer. Jag har ett till.
- Jag använder aldrig det här. - Antagligen för att det har gått ut.
- Du läser och räknar och kör taxi? - Hör du, din jävel.
Din tjej får stanna.
Ingen New York-chaffis får köra i Massachusetts. Ingen vågar.
Okej, okej. Jag kan ringa en vän.
Så pinsamt. Den är död.
Har du nånting alls som funkar?
Förlåt för att jag håller upp kön med alla som försöker hjälpa dig.
Jag kan faktiskt göra andra saker.
Förlåt att jag stoppar dig.
Tack detsamma.
Hej, älskling. Förlåt att jag är sen.
Sånt händer. Titta rakt fram och gå raskt.
- Tack. - Visst.
Förlåt att jag var oförskämd förut.
Det är okej, jag fattar. Vi har båda haft kassa kvällar.
Tro det eller ej, men i morse hade jag funkande kreditkort.
Vad vill du göra? Ska vi hyra ett hotellrum?
- Förlåt? - Nej, inte...
Jisses. Inte till oss. Till dig. Om du inte har vänner i stan.
Jag har varken vänner eller mobil.
Och mitt leg och mina kreditkort låg i väskan, så jag är rökt.
Okej. Ska vi försöka hitta din väska?
Skulle tjuven ha lagt tillbaka den?
Ibland tar de bara pengarna och dumpar väskan.
- Kollade du barens soptunnor? - Nej.
Vilken bar? Minns du namnet?
Ja, det började på L.
- Jag minns inte, det var downtown. - Downtown?
- Det är på min hemväg. - På din hemväg?
Ska du följa med på lite äventyr och hitta din handväska?
Okej.
Då går vi.
Vart ska du? Downtown är söderut.
Just det. Downtown.
- Jag heter Nick, förresten. - Hej. Jag heter Carrie.
Trevligt att träffa dig, Carrie.
Hittade du den?
Jag har en idé.
Den har inte dykt upp, tyvärr. Men man vet aldrig.
- Polisen sa det. - Lustigt, de som är så hjälpsamma.
De berättade om tjuvar som stjäl väskor på vissa ställen-
-och ibland så vet bartendern nåt.
Att snacka skit är väl lättare än att göra polisjobbet.
Ja, det är sant.
Men du får säkert en fin belöning om nåt skulle dyka upp i skallen.
Prada?
Den har affektionsvärde. Jag betalar bra för att få den.
Dröj lite.
- Affektionsvärde? Snygg detalj. - Det är sant.
Tack. Du hade säkert inte tänkt rota i vidriga soptunnor i kväll.
Jag tänkte inte inte göra det.
Allt det andra som du kunde göra då?
Du sa inte att soptunneskattjakt stod på programmet.
Jag är i stan för en audition i morgon.
Jag var på Grand Central för att pussla ihop vad jag ska spela.
- Så du spelar trumpet? - Ja.
Jag har inte sett nån spela trumpet sen skolorkestern.
Vi finns fortfarande, men vi marscherar mindre nu.
- Jazz? - Ja. Lyssnar du?
Jag gillar det, men är inte expert. Jag kan "My Funny Valentine".
Jag sjöng den på ett sommarläger för Jonathan Weinstein bakom ett träd.
Jonathan Weinstein bakom ett träd? Vilket var ditt extranummer?
Jag strippade till "I'm too sexy for my shirt".
- Det är så pinsamt. - Modigt.
Han sprang iväg. Och där slutade min jazzkarriär.
Så synd. Vad blev nästa karriär?
Jag är konstkonsult och är i stan och köper en målning.
- Vilket verk? - Jag vet inte om du känner till det.
Det är nog sant.
Vem är din favoritmålare? Känner jag inte till honom heller?
Om jag säger det förlorar jag all trovärdighet.
- Du måste säga det nu. - Du är dum.
Vi kan ha haft tur.
Det krävdes lite övertalning. Jag fick inkassera ett par tjänster.
- Så jag ska bara gå dit och...? - Det är ett sjavigt område.
Tror du folk på Wall Street snor väskor?
Tack ska du ha.
Hoppas att jag var till nån hjälp.
- Extremt stor hjälp. - Jag tror att han vill belönas.
Gruppkram? Stor puss?
Jag tror att hon sa "fin belöning".
Tar du kreditkort?
Det är den här vägen, va?
- Okej då, jag följer med dig. - Tack, men du har ju...
Det är sent i ett farligt område. Du får inte gå själv.
Dessutom är det häråt.
- Är det okej? - Absolut.
Jag är säker på att min man uppskattar att du hjälper mig.
Du hade inte behövt säga det. Det med din man.
Jag misstror dig inte. Det är bara att du är så trevlig.
Trevlig?
Ingen orsak.
Vart var det du skulle i kväll? Har det nåt med auditionen att göra?
Nej, inte direkt. Jo, typ.
Du vet när man inte kan bestämma sig för att göra nåt?
Man säger till universum: "Om jag ska göra det, ge mig då ett tecken."
- Är auditionen grejen eller tecknet? - Tecknet.
Det finns ett väldigt inflytelserikt band. Duke Terry?
Han är en fantastisk pianist som blev av med sin trumpetare.
Jag älskar hans musik och tänkte "varför inte?"
- ' och grejen? - Grejen...?
- Grejen som tecknet... - Jaha, grejen.
Det är... ett bröllop.
- Ska du sabba ett bröllop? - Nej.
Det är invecklat. Det är bara nån som jag ville träffa.
- Bruden? - Nej.
Brudgummen?
Nej.
Du då? Jag antar att handväskan var en present från din man.
Jag tror att du saknar lite skrot.
Jag har en ring, men den är på lagning i Boston.
- Okej, om du säger det så... - Tror du mig inte?
Det angår inte mig.
Här är det. Jisses.
Låt mig göra det. Var det en svart Prada-väska?
- Vi ringer polisen. - De kommer direkt. På torsdag?
Nåt utmärkande med väskan?
Ja, på innerfliken står initialerna "BD" med ett barns handstil.
Varför "BD"?
Min styvson skrev det. Jag heter Brooke Dalton.
Herregud! Varför sa du att du hette Carrie?
Carrie Bradshaw, vi är i New York, jag känner dig inte, jag fick panik.
Vi måste jobba på vår kommunikation, Brooke.
Gå och vänta på baren Gaffney's.
- Hur mycket kontanter har du? - Jag vet inte. Kanske 40 dollar.
- Du ska göra nåt tokigt. - Tack för att du inte sa "dumt".
- Du ska ta den och kuta, va? - Jag vet inte.
Men visst är det spännande? Gå!
- Var det du som blev av med väskan? - Ja, utan den rasar hela min outfit.
- Four Seasons i Atlanta. - Michael Daltons rum, tack.
Ett ögonblick.
- Hallå? - Hej, älskling.
- Vad är det? Är du okej? - Ja, jag kunde inte sova.
Jag ville bara säga att jag älskar dig.
Och jag älskar dig. Hur var New York? Köpte du den?
Ja, jag köpte den. För 225.
Skönt att det äntligen är klart.
Visst. Grattis.
- Fick du mitt meddelande? - Nej, min mobil gick sönder.
Jag undrade varför du ringde till hotellet. Planerna har ändrats.
Jag tar första planet och är hemma vid åtta.
Då kan vi fira med en frukost.
Vill du inte sova? Skulle du inte ta ett senare plan?
Jag sover på planet. Jag vill inte stanna längre än jag måste.
Du jobbar så hårt. Stanna och sov. Så äter vi frukost när du är utvilad.
Flyget är bokat.
- Vad är det? Är du okej? - Ja, jag är bara trött.
Stackars liten. Då ska du få sova. Vi ses i morgon.
- Okej. - Jag älskar dig.
Bara Prada, bara i kväll. Tyler sa att du känner igen den.
- Damens kreditkort hade hjälpt. - Vi snor inte plånböcker.
För det vore under er värdighet.
- Vi tar den här. - Specialpris i dag: 900.
- Det priset fick Tyler. - Jag betalade honom.
- Försöker du blåsa mig? - Ring honom.
Han säger att jag inte betalade och jag kan känna mig blåst.
Förlåt. Jag känner mig som en idiot.
- Du har din grej och ser nu helt... - Hemlös ut?
- Nej. - Tuff?
Nej, vi kör på hemlös. Förlåt att jag skickade in polisen.
- Jag trodde... - Att jag inte kunde få stryk själv?
Nej, jag antog att du kunde det. Jag trodde det skulle bli för svårt.
Hur vinner man lite av miss Bradshaws förtroende?
Väskan är körd. Vad gör vi nu?
Skit samma. Det var kört när jag missade tåget.
Vad var kört?
Mitt äktenskap. Jag var tvungen att komma hem före honom.
Han vet inte att du är i New York.
Nej, det är... invecklat.
Jag fattar.
Vad menar du med det?
Det är inte raketvetenskap. Du bär inte vigselring-
- du måste hem före din man, han vet inte att du är i New York...
Anklagar du mig för att vara otrogen?
Nej, jag säger bara vad jag ser.
Det är okej. Vi är människor, vi gör misstag.
Okej, Einstein. Varför ringer jag inte min älskare så han kan hjälpa?
Inte vet jag. Han vet kanske inte att du är gift.
- Vänta, vänta, vänta, vänta! - Vad vill du?
Tack. Nu kan du göra det du gjorde innan jag kom och sabbade din kväll.
Du sabbade inte min kväll. Jag gömde mig på stationen för att slippa...
Min kväll var och förblir kass, men din kväll...
Om vi kan rädda ditt äktenskap... Det hade gjort mig till hjälte.
Hade jag missat den chansen?
Jag vill inte snoka-
- men grejen är att du måste hem i natt, va?
- Ja. - När måste du vara hemma?
- Allra senast klockan sju. - Okej.
Då måste du åka halv fyra, fyra? Vi hinner.
- Manhattan. Carmel Car Service. - Carmel Car Service.
- Vad kostar det till Boston? - 447 dollar.
Går det inte billigare?
- Okej. - Vad sa de?
- 447, allt inräknat. - Kan vi fixa det?
Jag tror det. Min kompis är på bröllopet.
- Verkligen? Det vore fantastiskt. - Tacka mig inte än.
- Är jag klädd okej för ett bröllop? - Det är säkert bara en fest nu.
- Tack. - Oj. Du är faktiskt duktig.
- "Inte illa ment. - Ingen fara."
- Är det låten du ska spela i morgon? - Jag vet inte. Kanske.
Gör det. Han den där Duke kommer att gilla den låten.
Duke Terry.
Vi får se. Jag jammade med basisten för ett tag sen i DC. Lukas Wells.
- Han gillade mitt lir. - Vad roligt.
Nog om mig. Din historia är mycket mer fängslande än min.
Min tur? Okej. Jag är rätt okomplicerad.
Jag är en normal tjej med en bror. En man som jobbar på finansbolag-
- som jag inte kan visa på bild för att min telefon är trasig.
- Lägligt nog. Hur träffades ni? - Jag jobbade i London på Sotheby's.
- En höjdare. - Efter några år i London fick jag...
Fransmännen säger dépaysement.
Förvirring, känslan av att inte vara hemma.
Och jag hade svårt att få vänner i London och...
Gud, vad sorgligt!
Så chefen skickade mig till Boston på utställning. Och Michael var där.
Har du nånsin haft känslan och bara vetat in i märgen-
- att nån skulle spela en stor roll i ditt liv?
Ja.
Hans fru hade precis lämnat honom för en man som vi känner.
Hon hade tagit barnen, så det sista han ville ha var en ny relation.
Jag kan inte föreställa mig dig som det sista en man vill ha.
Tack.
Jag köpte målningen chefen ville ha och skickade den ensam till London.
Jag har inte varit i London sen dess.
Många komplikationer där. Modig tjej.
Jag är än i dag lika stolt över att jag var...
...tjejen som såg kärleken och tog den.
Min vän hänger säkert i baren. Förhoppningsvis får vi hem dig.
Är personen som du kom för att träffa där?
Med vår tur? Antagligen.
- Är det så hemskt? - Vad?
Det som väntar på dig där uppe.
Det är lugnt.
Det är en ex-grej.
Har denna "ex-grej" ett namn?
Hannah. Jag har inte träffat henne på länge.
- Var det en jobbig brytning. - Finns det andra sorter?
- Hade de precis sex här inne? - Det vill man nog inte veta, men ja.
- Är det här? - Bra fråga.
Jag känner bara Danny och brudgummen.
Känner du den personen?
Nej-Nej, det gör jag inte.
- Klarar du verkligen det här? - Ja.
- Skäms inte över det. - Jag skäms inte över det.
- Jag skäms för det. - Rättade du precis min grammatik?
- Sluta. Har jag gjort det redan? - Du har längtat efter det.
Jag har rättat dig tyst hela kvällen.
Skönt att vi har nått så långt att du nu kan göra det högt.
- Härifrån bär det bara utför. - Jag missade allt bra på väg upp.
Tack! Och vad är "PWC"?
- Jävlar. - Är vi på rätt ställe?
- Det är nog inte ens ett bröllop. - Det var på tiden!
Var är resten av bandet? Ni är en timme sena.
Trafiken. Jag är ledsen. Men jag är här för att hålla ställningarna.
- Vad ska jag med en saxofon till? - En trumpet.
- Min sångerska är fantastisk. - Jag betalar inte 5000 för det.
Nej. Men vi måste ha 600 i förskott. Utifall de andra inte kommer.
- Det är uteslutet. - Okej. Njut av er dj: s spellista.
- 350. - 500. Det är 10 % och rimligt.
Okej. Gå upp och börja spela, så hämtar jag pengarna.
Ha rum 1107 som green room att ha era grejer i.
Nej, Nick!
- Jag kan inte sjunga. - Det är inte vad jag har hört.
- Jag klarar det aldrig. - Jo då. Vi måste ha sång också.
Du vill väl hem? Låtsas att rummet är fullt av Jonathan...?
- Weinsteinar. - Ja, ett rum fullt av såna.
- Men behåll kläderna på. - Nick, jag kan inte.
Ta av dem först i finalnumret. Det blir svårt att toppa.
Showtime, hör ni. De omisskänsliga musikaliska tonerna av...?
Nick Vaughn, trumpet, och Brooke Dalton, sång. Vi börjar med-
- en smäktande och vemodig "My Funny Valentine".
Hör ni!
- Gud, det var helt galet! - Du var fantastisk.
Vårt green room. Häråt.
Hallå? Varsågod.
- Jag måste ringa Danny. - Minns du numret utan mobil?
- Kan du inte nödnummer utantill? - Jag är inte i nöd lika ofta som du.
Danny, det är Nick. Var fan är du? Du gav mig fel adress.
Jag behöver 450 dollar.
Lång historia, liv eller död. Min mobil dog, så lämna ett meddelande.
- Får han meddelandet i tid? - Det vet jag inte.
- Jag har en annan idé. - Ska jag bli orolig?
- Receptionen. Ja, mr Childers? - Min gäst behöver en bil till Boston.
Er vanliga limousinfirma? Hur vill ni betala?
- Kan vita det på rummet? - Det kan vi visst, mr Childers.
- Ge mig tio minuter. - Tack.
- Tror du att det går? - Det får vi se om tio minuter.
- Jag gillar din blanka trumpet. - Tack.
Hoppas den är värd tillräckligt för borgen när polisen tar oss.
Det bör den vara. Jag köpte den för en blank förlovningsring.
Är de här verken målade av din berömda Londonkonstnär?
- Hur visste du det? - Bara en konstexpert kan gilla det.
Fan för dig. Det mest intressanta med hotellkonst-
- är inte konsten själv. Utan det som finns bakom den.
- Kassaskåp? - Nej. Har du hört om hotellgraffiti?
En komiker började när teven inte funkade.
Han ritade bak på tavlorna och det spred sig.
Så håll tummarna nu.
- Wow! - Vad då?
- Hur kan man inte gilla det? - Det är den bästa jag har sett.
"Måste sluta, hororna är här."
Vi ska nog inte röra nåt i det här rummet.
- Bilen till mr Childers? - Ja, er chaufför är här.
- Ni är inte mr Childers. - Jag är mr Bradshaw.
Jag följde hans gäst ner.
Givetvis, sir. Jag ska bara ringa rummet.
Strunt samma. - Jag vill ha en öl. Är baren på Halston öppen?
Ja. Ska vi gå dit?
Tack. Ledsen, killar.
- Vi har fortfarande tid på oss. - Men varken pengar eller plan.
- Vi behöver en tidsmaskin. - Vi har typ en sån.
För nåt år sen kunde man ringa till 1993 från en mynttelefon-
- och en newyorkare svarade och sa vad som hände just där för 20 år sen.
Det var roligt.
Jag behöver inte ringa 90-talet. Jag behöver bara ringa till i går.
Vi provar.
Vad hade du sagt till dig själv?
- Brooke, det är du i framtiden. - Hon tror mig inte.
Självklart inte. Du måste berätta nåt hemligt, som bara ni två vet.
Du vet det lilla ärret i pannan som du fick "när du liftade i Argentina"?
Du fick det egentligen på en Hanson-konsert på college.
- Det är redan min favorithistoria. - Tyst, mottagaren betalar.
Pam fick dig att crowdsurfa och du skallade skyddsräcket-
-och satt hela natten på akuten.
Bra, nu tror du mig. Vad du än gör-
- prata inte med främlingar på Grand Central.
Skippa New York helt och hållet.
Stanna hemma, se en film, beställ hämtmat, ta ett bad och sov.
För allt kommer att ha ordnat sig i morgon.
Då hade du inte träffat mig.
Jag vet ännu inte om det är bra eller dåligt.
- Vad mer kan vi göra? Tänk. - Du slipper inte undan så lätt.
Nej, nej. Jag mixtrar inte med rumtidsfysiken.
- Hanson. - Okej, okej. Ge hit då.
Men jag vill ringa till 2004.
Nick, hej, det är jag. Du i framtiden.
Han köpte det. Idiot.
När Red Sox går till final satsar du alla dina pengar på att de vinner.
Jag vet att det låter tokigt. Gör det.
- Okej. Hej då. - Var det allt?
Alla vet att om man har en tidsmaskin så ska man spela först.
Och... det funkade inte.
- En buss då? - De går inte på nätterna.
Jo, Chinatown-bussar. Det kostar typ 80 dollar.
- Har vi ens det? - Nej.
Men det är lättare än 500 dollar.
Ja, ja... vi gjorde vårt bästa.
Men snart är tiden ute.
Kan du inte bara ringa din man och säga att du är i New York?
- Han vet redan om New York. - Han behöver inte veta vad du gör.
Han vet det också.
Varför måste du då hinna hem före honom?
Måste du göra nåt innan han kommer?
Vad det än är så är han en idiot om han inte kan förlåta det.
Även om jag nu måste göra nåt så hinner jag inte hem i tid.
Då gör vi det okej att du inte kan göra det.
Du har säkert redan tänkt på det, men kan ingen annan göra det?
Jag har slut på mynt. Har du slut på mynt?
Svara, svara, svara.
Pam? Det är Brooke. Förlåt. Väckte jag bebisen?
- Är du okej? Vad är det? - Du måste göra mig en jättetjänst.
Vad som helst.
I min trädgård finns det en nyckel i skåpet vid poolfiltret.
Gå in bakvägen till sovrummet. I sängen finns ett brev till Michael.
Ta med det hem och lova mig att du inte läser det.
Självklart inte, jag lovar.
Klockan är fyra. Hur mycket tid har jag?
Tre timmar.
Kan jag få låna telefonen när hon är klar?
- Jag fixar det, Brooke. - Jag älskar dig. Tack.
- Jag älskar dig. Ring om en timme. - Okej.
- Allt blir bra nu, jag lovar. - Okej. Hej då.
Det är första gången som jag ser dig riktigt glad.
Bara så du vet: det är lättnad. "Glad" ser inte ut så här.
Jag är glad att det löste sig.
Och bara så du vet: du skulle aldrig kunna bedra nån.
Är du typen som idealiserar kvinnor, Nick?
- Det är en farlig vana. - Jag är en farlig man.
Därför fick du dig en snyting. Har Danny lämnat ett meddelande?
Ja. Han gav mig fel adress. Hans dyslexi bryter ut när han super.
Var är det?
Skit samma. Jag ska nog inte dit ändå.
Vi går bara runt. Central Park lär vara jättesäkert så här dags.
Wow. Så hemskt kan det inte vara.
Har det nåt med exet Hannah att göra?
För jag ställer gärna upp. Jag är redan festklädd.
Det är sent.
Du underskattar mig. Jag vore en bra livvakt eller andlig rådgivare.
Jag kan vara din Benjamin Syrsa.
Hon är där med nån.
Jag förstår.
Du räddade mitt äktenskap och det gör dig till typ...
En hjälte.
Hjältar är inte rädda för att möta sina ex.
Vi kan låtsas vara ett par.
- Då blir hon svartsjuk. - Hon vet att du inte är min typ.
Gud, jag bara brainstormade.
Hon tror kanske att jag ändrat dig. Det hade gjort henne vansinnig.
Vill du, Nick Vaughn, bli min...
- Carrie Bradshaws. - Brooke Daltons låtsaspojkvän?
Hoppas det är rätt ställe, för jag kan bara en låt.
- Nick! - Hej.
Jag fick bara ihop 350 dollar. Hoppas det räcker.
- Hejsan. - Hej. Jag heter Brooke.
- Danny. - Tack för hjälpen.
Men du kan behålla pengarna. Vi har löst problemet.
Va? Jag sålde en njure för det.
Inte min, men vad säger jag till horan när hon vaknar?
- Jag skojar! Hon vaknar inte. - Wow! Är vi redan där?
- Jag skämmer ut honom. - Nåt att dricka, Brooke?
Du stöter på en upptagen kvinna.
- Nej, inte så. - Det är inte till oss.
- Jag sover i Dannys rum i natt. - Lova att inte pissa i garderoben.
Det kan jag inte lova. Jag kan ha druckit en del.
Nu undrar jag om jag har druckit för mycket.
Men om man kan fråga sig själv det så måste ju svaret vara nej. Va?
- Danny läste filosofi. - Jag har en ny teori.
Inte alla upptagna kvinnor på ett bröllop är upptagna. Fattar du?
- Ska du inte ha nåt att dricka? - Nej, det är bra, Danny.
Dave! Din lurige fan! Hur är det?
- Ska jag gå ut? - Rör dig inte.
Hej.
- Hannah Dempsey - Brooke Dalton. - Kul att träffa dig.
Trafiken var hemsk, så jag trodde jag hade missat dig.
Gjorde du? Jag menar, du missade mig.
- Men du är här nu, så... - Ja, ja.
Jag trodde att jag skulle missa dig. Och det har jag gjort fram till nu.
- Vi kan hålla på så i minuter. - Timmar.
- Fast vi är rappa bara tillsammans. - Annars är jag nästan tråkig.
Jobbar du eller...?
- Nej, det här... - Ja.
Han provspelar för Duke Terry i morgon.
Nick! Det är ju fantastiskt.
Han spelade med Lukas Wells i DC och Lukas gillade hans lir.
Det gjorde han säkert. Okej, berätta allt för mig.
Här har du, babe.
- Cole, det här är Brooke. - Kul att träffa dig.
- Och det här är Nick. - Hej.
Nick provspelar för Duke Terry i morgon.
Jazzsnubben? Vi såg honom live i Philly flera gånger. Helt suveränt.
Tack.
Det börjar bli sent, men ska vi ta en fika nånstans?
Vi har lite bråttom, tyvärr. Vi bara tittade förbi.
Vi ska inte stoppa er. Men om du hinner så bor jag på SoHo Grand.
Okej.
- Jättekul att ses. - Detsamma.
- Trevligt. Hej då. - Hej då, Cole.
- Varför flydde vi därifrån? - Vem flydde?
Det där var att fly.
Jag är affischnamn för att fly. Att fly är enklare.
Jag har inte sett henne på sex år.
- Du klarade det fint. - Nej då, det var hemskt.
Vad pinsamt. Förlåt att du tvingades se det.
På sex år borde jag ha övat in nåt mer intressant att säga.
Hon märkte inget och hade säkert också övat.
Sex år?
Hur träffades ni?
Andra året, Georgetown. Jag läste otroligt nog medicinsk grundkurs.
Helt otroligt, men jag har bra fantasi.
Jag hade inte den rätta glöden.
Jag ägnade all fritid åt att spela musik och konserter.
Hannah var den första som såg det och fick mig att satsa på det.
Bra tjej.
Sen började hon med grafisk design. Det var hennes första stora kärlek.
Hon älskade väl dig också?
Ibland grunnar jag på det.
Men sällan oftare än 50 gånger om dan.
Vad hände då?
Hon erbjöds ett jobb i Philadelphia.
Och smart som jag var trodde jag att det var rätt tillfälle att...
Åh nej...!
Så jag köpte en ring. Den kostade mig en förmögenhet.
Jag kramade den i handen hela dan och fick kramp i handen.
När jag kom hem till vår lägenhet i DC-
- bultade mitt hjärta våldsamt och jag svettades.
Inte av nervositet-
-utan av begeistring.
Jag var verkligen begeistrad. Jag var verkligen...
Jag var verkligen glad.
När jag kom in och såg henne så visste jag direkt att nåt var...
...annorlunda.
- Som ditt franska ord. - Dépaysement.
Och hon sa-
- att hon tyckte att det var läge att ta en paus.
Så hemskt.
Vad gjorde du?
Vad kunde jag göra?
Tigga? Gråta?
Jag gjorde ingetdera, utan bara satt där, förkrossad.
- Gud, jag blev så totalt... - Överrumplad.
Och det var det. Fram till i kväll.
Jag kom till stan vid tolv i dag och kunde inte lämna stationen.
Med en klump i halsen tills du fick mig på halsen.
- Har jag dig på halsen? - Tyvärr.
Det låter hemskt när du säger det så.
- Förlåt. - För vad?
För att jag håller kvar dig här och inte säger åt dig att gå in igen.
Nej, det kan du glömma.
Du kom inte ända till New York för ett tecken att inte göra nåt.
Jag trodde att hon var ensam. Inte dystert, utan romantiskt.
En sån tjej är aldrig ensam, så glöm den ursäkten.
Och det fanns nåt mellan er. Du och jag såg det.
Det betyder inget.
- Det betyder att du har en chans. - Att få nobben igen?
Så har du känt sen frieridagen.
Och du vet inte oddset. Det kan vara en på en biljon eller en på två.
Det här handlar om ånger och de oddsen är alltid 100 %.
Det fanns en gnista, Nick.
Och han som hon var med, Cole...
Jag har sett såna män hela livet. Du är värd tusen Cole.
- Vad hände med en biljon? - Han var lång.
Hon är kanske inte ihop med honom. "Jag bor på SoHo Grand", sa hon.
Du ska inte fria till henne.
Om jag friar till henne av misstag då?
Varför verkar alla beslut för små för att vara ens livs viktigaste beslut?
Jag vet inte.
Men ibland måste man göra valet och våga språnget.
Du har rätt.
Jag gör det. Herregud...
- Ska du hålla mig i handen? - Nej, ge mig din trumpet.
Hon var glad att jag kom tillbaka. Vi ska luncha i morgon. Alla tre.
- Bjöd hon med Cole? - Nej.
- Mig? - Nix.
Nick, stanna och prata med mig.
Hon är med barn.
Men det är bra, för vet du vad hon sa?
Hon är glad att jag ska provspela, för hon har alltid trott på mig.
- Jag är hemskt ledsen. - För att du är en idiot? Jag med.
Är du okej?
Annars vet jag inte hur jag ska hantera skulden.
Då är jag förtvivlad.
Jag har nog aldrig mått så bra sen hon lämnade mig.
För nu vet jag åtminstone nånting konkret.
I stället för alla år med drömmar och möjligheter.
Jag vet att det är slut.
Så tack för det.
Jag väntar på den spännande fortsättningen.
Hon sa att hon aldrig har varit så lycklig.
Men jag måste väl vara vuxen och acceptera att jag inte mår bra.
Vilket suger som fan. Så tack för det också.
Nå?
Vad vill du göra nu?
Vi har pratat om alla viktiga ämnen i våra liv. Vad har vi kvar?
Kallprat.
Kom.
- Jag borde sova nu. - Vi går nog båda på ångorna nu.
Du har din audition i morgon. Du borde sova eller öva eller...
- Det spelar ingen roll nu. - Vad menar du?
Jag ska inte dit.
Du åkte till New York för att få ett tecken och auditionen var tecknet.
Men tjejen var grejen.
Du slipper inte undan. Jag hörde dig spela och du älskade det. Minns du?
Det känns lite som om kärleken inte är besvarad.
Vi gör det.
MEDIAL RÅDGIVARE
Vi pratar om din framtid. Vi får ett tecken till ditt tecken.
Du tar det väl inte på allvar? Det är bluff.
De säger nåt vagt och hjärnan fyller i resten.
Mediet löser inte våra problem. Du tar det på för stort allvar.
- Vad ska det då tjäna till? - Skit samma.
Jag behöver inte veta min framtid.
Man behöver inte tro på det för att det ska få effekt.
Okej.
Har de ens öppet?
Hej.
- Du är duktig. - Visste du att vi skulle komma?
Nej, nej, det är sopdag.
Vill ni ha en läsning?
- Vi har inga pengar. - Jag vet. Jag kunde inte sova.
Så jag behöver lite sällskap. Kom in!
Vet han? Ska jag känna mig imponerad eller kränkt?
Okej, vem vill börja?
Använder du inte tarotkort eller kristallkula?
Jag gjorde det. Min fru tyckte-
- att kunderna blev bekvämare om de såg mig göra nåt.
Men sanningen är att jag bara tittar på er och säger vad jag ser.
- Var är din fru nu? - Hon dog.
- Vad tråkigt att höra. - Det är ingen fara.
Okej, vem börjar?
- Han först. - Hon.
Jag ser... en trumpet.
- Du är nån slags musiker. - Din gåva är häpnadsväckande.
Det funkar alltid, även på skeptikerna.
Då så, unga damen...
Vad ska vi göra med dig?
Du står vid en korsväg.
Du tror att du vet exakt vad ditt problem är.
- Och du har helt fel. - Varför det?
Du tror att du är fångad av det som händer.
Du har faktiskt alternativ, men är rädd för att titta på dem.
Okej. Vilka är de?
- Du kan gå din väg. - Från vad?
Jag vet inte. Men du vet.
Vi kan alltid gå vår väg och ibland ska man göra det.
Du kan få en framtid med den här killen.
Nej, det säger jag inte till alla par som kommer hit.
Nick är en jättetrevlig kille, men jag är gift med en annan.
Du frågade mig om dina alternativ. Jag står för vad jag ser.
Men tänk om de saker som verkligen betyder nåt-
-är val som inte är upp till mig?
Vet du vad det viktigaste var som jag lärde mig efter alla år som gift?
- Efter ett helt liv med en person? - Vad var det?
Man får inte låta dem man älskar bestämma hur man älskar.
- Lättare sagt än gjort. - Ledsen. Inga pengar tillbaka.
- Kan jag få låna din telefon? - Det finns en i rummet där inne.
- Där kan du prata mer ostört. - Tack.
Så kan Nick och jag prata lite.
Ser du några lottonummer?
Jag gör inte kapplöpningar, roulette eller lotterier.
- Hallå? - Det är jag.
Jag kunde inte ta brevet. Det fanns ingen nyckel.
Va? Den ligger i lådan vid poolfiltret.
Nej. Jag hittade lådan, men nyckeln var borta.
Nån har glömt lägga tillbaka den.
- Du kan bryta dig in. - Jag försökte.
Jag slog in en ruta i bakdörren, men larmet gick och jag fick panik.
Jag fick panik och sprang.
- Det är okej, vännen. Du försökte. - Jag är hemskt ledsen.
Klockan är redan fem, så sov nu.
Okej. Hej då.
Jag var på en fest efter college. Och musiken började.
Det var "Moon River".
Och då kom det en tjej.
Den vackraste tjej som jag nånsin hade sett.
Hon kom fram till mig och bara slet ut mig på dansgolvet.
Jag kunde inte dansa, men det spelade ingen roll.
Jag hade gjort bort mig totalt bara för att få en minut med henne.
Och det gjorde jag-
Och allt började med en låt.
Wow. Ni verkar perfekta.
Ja du, Nick, det perfekta finns inte.
Det blir alltid kamp. Man måste bara välja vem man vill kämpa med.
Är du okej?
Han är bara klärvoajant. Vad vet han?
Jag känner mig så marginaliserad. Han sa inget om min framtid.
Du vill väl inte försöka?
Jag vet att du försöker peppa mig och jag är tacksam.
Men det är en stor trasslig röra. Förlåt att jag drog in dig i det.
Var det ett nej?
Vill du verkligen veta din framtid?
Kanske inte.
Du är yrkesmusiker tills dina läppar trillar av. Du är hyllad.
- Du har en... - Maserati?
En hund. Fungerande kreditkort.
Du är kär i en kvinna som förtjänar dig.
Och hon litar på dig.
Om jag nånsin har sån tur skulle jag nog inte planera att svika henne.
Min bröllopsdag med Michael är den 17 augusti.
I år fick jag idén att överraska honom. Han var i Atlanta.
Jag skulle i hans dator kolla när hans sista möte var och såg ett mejl.
Det var märkt "brådskande" och ämnet var "I kväll".
Det handlade om ett möte. På Ritz Carlton, i rum 1216.
Vid midnatt. Signerat "L".
Månaderna som följde skrev han Lynn till henne och hon kallade honom...
...Linny.
- Vad gjorde du? - Inget.
Jag bara läste mejlen om och om igen som en roman.
Han berättade personliga saker för henne.
Bekymmer.
Roliga saker.
Saker man säger till nån man älskar.
Och ert äktenskap?
Det var till synes oförändrat.
Förutom att varje blick, varje skämt...
...varje gång vi älskade...
...blev lögner.
Jag var lamslagen och kunde inte konfrontera honom.
Det här är mitt liv, mitt äktenskap. Det här är min värld-
-och min enda chans till kärlek.
Men sen tog det slut. Han sa att han hade dåligt samvete.
Så kanske valde han mig.
Och så för två där sen flög han till Atlanta.
Jag öppnade datorn och där fanns ett mejl från henne:
"Jag hörde att du är i stan. Är du ledig i morgon kväll?"
Och jag blev rasande och ville klösa ut hans ögon.
Så jag skrev ett brev till honom.
Om hans ömma ord till henne och allt elakt jag ville säga till honom.
Jag drömde om att skriva det brevet i månader.
Sen tog jag min förlovningsring och vigselring-
- och la ner dem i kuvertet och la det i sängen, på kudden.
Fast nu kommer han hem i stället för att träffa henne?
När jag satt på den där baren...
...insåg jag plötsligt att jag älskar Michael-
- och alla minnen sköljde över mig, alla upplevelser vi har delat.
Och det liv av upplevelser som låg framför oss.
Jag insåg att jag hade kastat bort allt.
- Du har nog inte kastat bort nåt. - Det gjorde jag.
Du har inte sett brevet. Det är oåterkalleligt.
Jag kunde ha pratat med honom eller förlåtit honom eller löst det.
Men jag kan inte ta tillbaka ondskan, hatet och gräsligheterna.
Och så...
...insåg jag att jag måste åka hem för att förstöra bevisen.
Jag for upp för att ta min väska och vände mig om...
Fast den var inte där.
Ibland tänker jag på hennes hud och undrar om den är lenare än min.
Brooke, gör inte det.
Jag hatar honom för det.
Men du älskar honom.
Om han älskar henne mer då?
Det är inte troligt.
Men det är möjligt, va?
Att träffa den som är perfekt för en, även om man är bunden till en annan.
Nej.
Är man bunden till nån låter man inte sig själv hitta perfektion i andra.
Du säger bara det jag vill höra.
Om det är vad du vill höra så har du nog redan bestämt dig.
Jag tror att han hittar brevet och ringer dig direkt.
- Om du har fel då? - Då får du ta konsekvenserna.
Men du var åtminstone modig. Du flydde inte.
Du höll din del av avtalet.
Han bönar dig säkert om förlåtelse. Han gjorde ett misstag och vet det.
Vi älskar dem vi älskar. Det suger.
Jag kommer strax.
Har ni en toalett där inne?
Taxi!
- Får inte jag ett brev? - Jag måste sticka.
- Vart? - Ska ni med?
- Hon har inga pengar. - Vänta lite, så löser jag det!
Jag ska till mamma i Indianapolis och sen vet jag inte. London kanske.
- Hur flyger du utan leg och pengar? - Jag vet inte.
- Jag kör nu. - Toppen, tack...!
Jag låter dig inte fly.
- Jag tror att jag vet vem du är. - Vem?
Tjejen som såg kärleken och tog den.
- Jo, men jag valde kanske fel man. - Du sa nyss att du älskar honom.
Du sa nyss att jag älskar honom. Jag sa det för en halvtimme sen.
- Det måste finnas en bättre lösning. - Hur? Har du fler skitsmarta idéer?
- Just nu är jag din bästa rådgivare. - Det säger allt man behöver veta.
Med bara livsråd från en främling som jag mötte för fyra timmar sen-
-så är jag illa ute.
Du slutade läsa för att bli musiker och bränner nu ditt livs chans-
- för att tjejen du älskade inte valde dig.
Visst gör det ont, Nick? Vem måste ta konsekvenserna nu?
Du är inte New Yorks största loser bara för att jag är kvar i stan.
Okej.
Jag hatar när folk säger det, så förlåt-
- men kan vi bara andas? Kan vi bara andas?
Det har varit en lång natt.
Vi har ett par timmar innan du ska åka.
Jag vet ett varmt ställe där vi kan varva ner.
Danny?
- Var tror du att han är? - Han har säkert slocknat nånstans.
- Du kan gå först. - Tack.
- Jag beställer mat. Är du hungrig? - Utsvulten. Vad har vi råd med?
Jag tänkte ta det på rummet. Vi har en budget på 300 dollar.
Överraska mig.
- Nick. - Ja?
Förlåt för det jag sa förut. Jag blev nog lite defensiv.
Definiera "defensiv".
Oförskämd?
Elak?
Sammansatt.
Okej.
Förlåt.
Vad gör du?
- Jag kan inte. - Förlåt.
Förlåt.
Du väntade åtminstone några timmar.
Då känner jag mig inte som ett tröstligg.
- Sa jag att du var charmig? - Du formulerade det annorlunda.
Vad var det du sa...? "New Yorks största loser"?
Förlåt.
- Jag har en idé. - Okej.
"Tack för ert besök. Hjälp oss att bli bättre." Rummets utseende?
Tillfredsställande.
Alltså, inte sån tillfredsställelse.
Renlighet? Klart förbättrad.
- Inredning? - Trist konst, men vi fixade det.
"Tror ni att ni kommer tillbaka?" Vi skriver inget på den.
"Hur vill ni bedöma den totala upplevelsen här?"
överträffade förväntningarna.
Hur kan en av mitt livs värsta nätter också vara en av de bästa?
Jag vet inte.
Jag tror att vi möttes på Grand Central av en anledning.
Jag tror att vi var ämnade att hitta varandra.
Vill du veta varför jag fortsatte med musiken?
- För att Hannah ville det? - Inte precis.
Jag drömde om att spela med en som Duke och Hannah skulle komma in...
Då skulle hon se vad hon gått miste om?
Hon skulle vilja försöka igen.
Jag tror att vi båda hade saker som vi hade skjutit upp för länge.
Säg vad du tänker på.
Jag ska se om jag duger. Men inte för henne, för mig.
Säg vad du tänker på.
- Jag vill drämma till honom. - Bra. Han förtjänar det.
Men du älskar honom.
Men jag älskar honom.
Jag måste åka hem och se vad vi är redo att göra åt det.
För jag hade aldrig förlåtit mig själv-
-om jag inte kämpade för det.
Det är dags att sluta fly, men för stunden...
...så njuter vi av det här lite till.
Nick? Det är du igen.
Jag vill ge dig ett råd till.
Du spelar en kväll på Grand Central-
- och hittar på skäl för att slippa möta tjejen som krossade ditt hjärta.
Och du kommer att möta nån.
Och först verkar hon... iskall.
Du ser direkt att hon är farlig.
Hon tar alla dina pengar. Du får antagligen en snyting.
Men...
...håll ihop med henne.
Du behöver henne mycket mer än hon behöver dig.
På morgonen vill du säga saker, men gör inte det, förstör det inte.
Det är inget som hon inte redan vet.
Ge henne bara en kyss, önska henne lycka till...
...och...
...tacka henne...
...för att hon visade att man kan älska mer än en person i livet.
Vänta! Nick? Det är Brooke.
Betala inte kreditkortsräkningen den månaden.
Okej.
Han sa att han inte tänkte göra det.
- Lycka till. - Tack, Nick.
Hjälp oss att bli bättre.
Tror ni att ni kommer tillbaka?
Vänd.