Oj, det var bara ett par centimeter när vi gick in.
Det är så vackert.
ÄLSKA MIG IGEN
Det räcker, det räcker.
Jag har ingen känsel i fingrarna.
Tack.
Temperaturen ligger kvar runt tio minus.
Meat Loaf...
För kärleken gör jag vad som helst
- Säg inte att du gillar den här låten. - För kärleken gör jag vad som helst
- Stäng av!
Men inte det Nej, jag gör inte det...
Jag är gift med en tönt! Snälla, sluta!
- Du älskar den. Säg att du älskar den. - Sluta!
- Du älskar den låten. - Å, Leo...
Jag har en teori. Att tjejer garanterat blir på smällen om de gör det i en bil.
Vad?
Jag har också en teori. Min teori handlar om ögonblick.
Avgörande ögonblick.
FILMEN HAR VERKLIGHETSBAKGRUND
Min teori är att de ögonblicken, dessa högintensiva urladdningar-
- som ställer våra liv på ända, definierar vilka vi är.
FYRA ÅR TIDIGARE
- Tack. - Nästa.
Ett av mina absoluta favoritögonblick.
Du glömde ditt tillstånd.
Jag kommer bara hit för att jag gillar att köa. Tillståndet är liksom en bonus.
Konstinstitutet. Jobbar du där?
Nej, jag är elev.
- Jag heter Paige. - Ursäkta mig. Leo.
Tack för det här, Leo.
Jag la märke till, helt utan skumma avsikter, att vi har samma BPT-zon.
- Är det sant? - Japp.
- Din iakttagelseförmåga är imponerande. - Ja.
- Vad är en BPT-zon? - Boendeparkeringstillstånds-zon.
Det låter intimt.
Ja...
Jag tycker att vi är skyldiga oss själva att ta ett glas eller så-
- av respekt för vår zon-kompatibilitet.
- Okej. - Okej?
Varsågod.
- Välj en hand. - Den där.
Gott.
Säg till om ni vill ha något mer.
Öppna det.
"Till din näsa..."
"Till ditt huvud..."
"Till ditt hjärta..."
"Till senare."
- Fes du precis? - Nej.
Lite, kanske.
Det där var sjukt.
Men jätteromantiskt.
Gud, jag är så galet kär i dig.
Din fru har fått intrakraniella blödningar.
Patienter med traumatiska hjärnskador hålls i koma för att lugna kroppen-
- och ge hjärnan tid att läka medan svullnaden går ner.
Sen avvänjs de långsamt...
Saken är den att vi alla är summan av alla ögonblick vi har upplevt-
- med alla människor vi någonsin känt.
Och de ögonblicken blir vår historia.
Som vår egen "greatest hits" av minnen-
- som vi spelar i våra huvuden om och om igen.
Är du inte hungrig?
Hej.
- Vad gör du? - Inget.
Inte? Vad är det där?
Inget? - Maten är klar.
Om du matar kräket kommer den bara tillbaka. Och jag är allergisk.
- Som mot koriander, menar du? - Jag avskyr koriander.
Precis. Men du är inte allergisk. - Vill någon ha jordgubbar?
Hon handlar mat... Vi vet nog vad det betyder.
Jag gillar henne. Hon är som en maskot.
- Tack, tror jag. - Hellre hon än illern du ville adoptera.
Hon gör gott kaffe. Vi behåller henne.
FLYTTA IN?
- Du har visst stavat "film" fel. - Nej.
- Jag sa ju det. - Ja.
Jag lovar att hjälpa dig att älska livet, att alltid hålla dig med ömhet-
- och att ha det tålamod kärleken kräver.
Att tala när ord är nödvändiga och att dela tystnaden när de inte är det.
Att godta våra olika uppfattningar om red velvet-tårta.
Och att leva i värmen av ditt hjärta och alltid kalla det hemma.
Du har lagt ribban rätt högt.
- Har du skrivit dina löften på en meny? - Ja. Hur så?
Jag lovar att älska dig våldsamt...
...i alla dina skepnader, nu och för alltid.
Jag lovar att aldrig glömma att det här är vårt livs stora kärlek.
Och att alltid innerst inne veta...
...att vilka prövningar som än kan skilja oss åt...
...ska vi alltid hitta tillbaka till varandra.
Tar ni varandra till äkta makar för alltid?
Ja.
I kraft av det ämbete som förlänats mig...
...vakter... förklarar jag er härmed för man och hustru. Spring!
Jag har ett verk. Ett verk...!
Det är inte sant! Jag kan inte...
- Å, Gud... - Det ordnar sig.
Herregud, jag blir tvungen att ringa dem och säga att jag inte fixar det.
Kom och lägg dig.
Kom igen. Kom, så lägger vi oss.
Låt bli! Snälla, nej!
- Sluta! - Okej, okej.
Jag tycker att den här artar sig bra.
Jag vet att den inte är klar än, men jag tycker mig uppfatta en känsla.
Den har liksom... en mörknande slöja här...
...och ett konkurrerande ljust inslag där...
Visst, det är abstrakt, men jag tycker att det utstrålar kraft.
- Vad är det? - Du älskar mig verkligen.
- Ja, det gör jag. - Jag vet. Därför att...
...det här är min skulptur...
...och det här är skräphögen...
...som jag nu tänker spara.
Ett ögonblick av total fysisk, mental... och all annan tänkbar sorts kärlek.
Träng dig inte på. Hon kommer att vara lite groggy, så håll lite avstånd.
Hej.
Det är så skönt att se dig.
Paige? Det är ingen fara. Du är på sjukhus. Du var med om en trafikolycka.
Du slog i huvudet, men du mår bra nu. Du har bara sovit ett tag.
Hur mår du?
Jag har ont i huvudet.
Det är helt normalt. Du ska få något för det.
Blev någon mer skadad, doktorn?
- Paige, du vet väl vem jag är? - Ja.
Du är min läkare.
Jag är din man.
Paige?
Mr Collins... Hjärnskador är inte som brutna ben. De är mindre förutsägbara.
Ibland kan svullnaden orsaka vissa störningar.
Störningar? Hon minns mig inte.
Svullnaden kan orsaka förvirring, minnesförlust eller humörsvängningar.
Men det är normalt.
Det är alltså min teori.
Att de här avgörande ögonblicken definierar vilka vi är.
Men jag tänkte aldrig på-
- vad som händer om man en dag inte längre kan minnas dem.
Hej.
- Vad gör du? - Sover.
- Jag tog med lite kläder. - Tack.
Jag är lite hungrig.
Kom.
Jag ville bara kolla upp en del saker om mig...
- Om oss. - Visst.
- Vi är alltså gifta. - Ja.
- Och jag har skumt hår. - Nu tycker jag att du är lite orättvis.
Det tar för lång tid att platta, sa du. Du är hellre i din ateljé.
Min ateljé? Varför har jag en ateljé?
Du är konstnär. Skulptris. Och väldigt duktig.
Just nu jobbar du på fyra verk till lobbyn i Tribune Tower.
Alla ville ha uppdraget, men din MCA- utställning var lysande, så du fick det.
Min juristexamen då?
- Har jag ingen juristexamen? - Du hade visst några kurspoäng kvar.
Sist jag ville bli konstnär gick jag i high school.
Du måste se det som något positivt.
Idiot!
Om hon inte minns dig, minns hon inte allt dumt du gjort. Du får en ny chans.
Men om hon inte minns dig, hur ska hon då minnas att hon är kär i dig?
- Otroligt att hon valde dig från början. - Och du är knappast snyggare nu.
Ni är ett sånt stöd.
Men allvarligt talat... Tänk om hon inte minns mig igen. Vad händer då?
Hon kommer att minnas dig. Alla oss. Vi är hennes familj.
Ja, du har rätt.
Ursäkta. Jag söker min fru, Paige Collins.
- Hon har visst flyttats till VIP-planet. - Det låter dyrt.
Det är en donatorflygel. Ta hissen till plan två och ta till höger.
Tack.
Ditt långtidsminne är intakt och resten av minnet blir nog bättre med tiden.
Mr Collins, vad bra att ni kom.
Det här är absurt. Jag är Leo, Paiges man.
Förstår du hur det kändes att få veta på omvägar-
- att min dotter legat på IVA i veckor utan att vi fått veta det?
- Du borde ha ringt oss. - Jag ber om ursäkt.
Har du aldrig träffat mina föräldrar? Varför inte?
Vad är nästa steg?
Ju förr hon återgår till sitt vanliga liv, desto bättre.
Om en vecka bör Paige träffa en neuropsykolog.
- Jag ska se till att hon får det bästa. - Du kommer hem, så tar jag hand om dig.
Du kan få ditt gamla rum och jag kan ta lite ledigt.
Ta inte illa upp, det är väldigt snällt-
- men läkaren sa just att hon behöver återgå till sitt vanliga liv.
Sitt liv med mig.
- Men hon minns inte det livet. - Hon kommer att göra det, sa läkaren.
Nej, hon sa att hon kanske gör det.
Varför inte låta henne återhämta sig hos dem hon känner?
- Vi vill bara Paiges bästa. - Ni har ju inte ens frågat henne.
Jag vill bara att ni slutar käbbla!
Vi behöver inte bestämma något nu.
Det är bäst att ni åker hem och vilar lite. Det gör nog alla gott.
Varför har du aldrig träffat min familj?
Du har inte pratat med dem på åratal.
- Varför skulle jag sluta prata med dem? - Det hände innan vi träffades.
- Pratade vi aldrig om det? - Jo, det gjorde vi.
Och?
Till att börja med ville du flytta in till stan och studera konst.
Men din pappa insisterade på juridiken. Han var rätt bestämd ifråga om dina val.
Efter det eskalerade allt.
Det jag minns är att jag läste juridik-
- och att jag var förlovad med Jeremy.
Jag vet inte...
Paige...
Älskling, bara...
Det bästa du kan göra just nu är att gå tillbaka till ditt liv med mig.
- Du hörde vad doktorn sa. - Men jag känner dig inte.
Ska jag bara sätta mig i din bil och flytta hem till dig?
- Utan bevis för att vi varit kära? - Vi är gifta!
Folk gifter sig av alla möjliga skäl. Som för att få uppehållstillstånd.
Jag är från Cincinnati.
Skrev jag dagbok?
Inte vad jag vet.
Han hittade väl inget annat.
Det ser bra ut, gumman. Vi ska bara åka hem, så...
Paige? Jag hör att du ska åka hem.
Ja, de säger det.
Ingen bilkörning förrän jag gett klar- tecken. Vi ses om fyra till sex veckor.
- Tack så mycket. - Tack, doktorn.
- Klar? Då går vi. - Vänta, jag har ett röstmeddelande.
- Du ville ha bevis, sa du. - Vi kan väl lyssna på det.
Hej, älskling. Förlåt att jag är kvar i ateljén.
Mina skulpturer börjar likna dig, för jag saknar dig så. Vad gör du senare?
Jag behöver lite Leo-tid, om du förstår vad jag menar.
Ja... Hursomhelst, ring mig. Jag älskar dig.
Jag vet inte, nu när man lyssnar på det igen... Det bevisar inget direkt.
Nej, det är gulligt.
Jag menar, jag låter... glad.
Okej, tänk efter.
Du hoppade av juridiken, bröt din förlovning och flyttade in till stan.
Det var val som du gjorde innan du träffade mig.
Du är skyldig dig själv att hedra de besluten, ett tag åtminstone.
- Du begår ett misstag, Paige. - Jag lovar att ta hand om henne.
Följ med mig hem. Följ med mig hem, så ska vi lösa det här tillsammans.
Jag antar att jag kan pröva... för att se om det hjälper mig att återfå minnet.
Jag kan alltid komma hem ifall jag ångrar mig.
- Av något skäl gifte jag mig med honom. - En tveksam garanti.
Jag köper den.
Jag ser inte klok ut.
Du är jättefin.
- Var bor vi? - North Side.
- Vem är president? - I landet?
Obama.
Senatorn?
- Ja. Du röstade på honom. - Gjorde jag?
Välkommen hem.
Varsågod.
Hallå!
Så skönt att se dig. Vi var på sjukhuset varje dag, men Leo höll oss på avstånd.
- De var där varje dag. - Vi saknade dig så.
Jag antar att vi är nära vänner?
Jag heter Sonia. Det här är min pojkvän, Kyle.
- Och det här är Jim. - Du är jättefin.
- Och Lily. - Har du typ tränat på sjukhuset?
- Och Josh. - Jag...
Ursäkta mig.
- Tack. Ledsen att det slutade tidigt. - Det gör inget. Sköt om dig, Leo.
Hur är det?
Vad tror du?
Jag vet. Det är mycket att smälta.
Nej. Mycket att smälta hade varit att komma hem till en främmande lägenhet-
- med en man jag inte känner. Det hade varit mycket att smälta.
Men att komma hem till allt det plus ett hus fullt av folk-
- som drar i mig, kramar mig och gråter-
- och pratar om mer skit som jag inte minns, det är sjukt!
Du har rätt. Det skulle bara vara några få här.
Var snäll och gå.
Paige, förlåt mig...
- Kan du inte lämna mig i fred? - Förlåt.
- Visst.
Förlåt...
Å, Gud. Mamma kommer att slå ihjäl mig.
God morgon.
- Vadå? - Du knackade inte!
Det är gammal vana. Förlåt. Det är ju inte första gången du ser den.
- Det här är inte kul. Du måste knacka. - Förlåt.
- Vad fin du är. - Tycker du?
Det är det enda av mina plagg som jag trivs i.
Den är faktiskt min.
Nej, det gör inget.
Vad är det? Du tittar på mig som om jag var konstig.
Förlåt, jag försöker bara fatta det här.
- Gör du alltid så här stor frukost? - Det är min ursäkt för i går kväll.
Det var idiotiskt.
Nej, snälla. Förlåt, jag...
Oroa dig inte för mig. Gör som du brukar bara.
Arbetar du? Har du nåt jobb?
Ja. Om firman överlevt, vill säga.
- Jag äger en inspelningsstudio. - Coolt.
Hur ser mina rutiner ut? Vad gör jag hela dagarna?
Ja...
Du brukar gå upp och göra kaffe.
Nej, nej, jag gjorde det i morse. Tror jag.
Och sen... Stopp, den där är till mig. Du äter inte kött.
Sen kollar du din e-post och betalar räkningar.
Fast jag antar att du inte minns dina lösenord eller kontonummer?
Då gör väl jag det.
Sen går du ner till din ateljé. Jag kan följa med och visa vad du jobbar med.
Vi behöver inte gå igenom allt nu.
Gå till jobbet, du, så kan vi jobba på mitt minne senare.
- Är du säker? - Jadå, jag klarar mig.
Okej, då säger vi så.
Nycklar, telefon...
Mina nummer finns där om du behöver mig.
Då så.
Ha en bra dag.
- Hur är läget, Lil? Berätta. - "Myggjagarna" är urdålig på att kyssas.
Jag ska nog ta honom ur cirkulation.
Ärligt talat, det har varit ett helvete.
- I går var vi dubbelbokade. - För många klienter är ett lyxproblem.
Med bara en studio fixar vi inte båda bokningarna.
Så Dune Advertising gick till Soundspace.
Va? Det är ju en viktig klient.
De ska alltid prioriteras. Det vet du.
Ja, men jag hinner inte både sköta inspelningarna och serva klienterna.
- Jag har inte struntat i firman. - Jag vet. Jag är inte arg.
- Jag säger bara att det slirar. - Nu är jag här.
- Hur mår hon? - Hon håller på att hämta sig.
Hon... Du, tack.
Det ordnar sig.
Okej. Bra.
- Är du här till säljmötet halv fyra? - Såklart.
Jag ska hem och byta och titta till Paige, men jag kommer.
FLER BEVIS
Jag lovar att hjälpa dig att älska livet-
- att alltid hålla dig med ömhet och att ha det tålamod kärleken kräver.
Att tala när ord är nödvändiga och att dela tystnaden när de inte är det.
Att godta våra olika uppfattningar om red velvet-tårta.
Att leva i värmen av ditt hjärta och alltid kalla det hemma.
Skrev du dina löften på en meny?
- Konstigt. - Jag lovar att älska dig våldsamt...
... nu och för alltid. Att aldrig glömma att det här är vårt livs kärlek.
Att alltid innerst inne veta att vilka prövningar som än skiljer oss åt...
... ska vi alltid hitta tillbaka till varandra.
Hej.
Kan jag få...
...en sån? - Vill du inte ha det vanliga?
Har jag ett sånt? Det blir perfekt. Jag tar det vanliga.
- Så där. - Varsågod.
Tack.
- Kan jag hjälpa dig? - Kan jag få låna din telefon?
Hallå? Hej, Lil. Nej, jag vet att hon är halv fyra.
Jag måste hitta Paige. Nej, jag vet inte. Hitta på något.
- Jag visste inte vem jag skulle ringa. - Hoppa in, gumman.
Hjärtat...
- Mår du bra? - Ja.
Hej.
Var har du varit? Jag började bli orolig att det hänt dig något.
Förlåt. Jag gick vilse, bokstavligen.
- Mentalt också, antar jag. - Du borde ha ringt mig.
Jag glömde telefonen och jag kan inte ditt nummer, så jag ringde mamma.
Vi hade en jättetrevlig dag. Hon har bjudit oss på middag i kväll.
Middag? Okej.
- Du behöver inte gå. - Du får inte köra, så jag måste.
Men det är inte det.
Jag kanske vaknar i morgon och minns allting-
- men just nu är de det enda jag känner mig säker på.
Okej. Då går vi dit.
Tänker du byta om?
Jag går och byter.
Ta vänster här vid Caldwells och så till höger. Sjätte huset på höger sida.
Prestleys har skaffat ny brevlåda. Vad fin!
Den här buketten kanske inte räcker som ursäkt-
- men min hjärnskada kanske underlättar.
Vi borde ha köpt förgätmigej.
Kul.
Det är faktiskt kul.
Du har ju träffat mina föräldrar. Pappa heter Bill, men föredrar mr Thornton.
- Och min syster heter... - Gwen.
- Jag vet mycket om din familj. - Javisst ja.
Vi är ju gifta.
Herregud, du är förlovad!
- Vilket fint par ni är! - Tack, Paige.
- Det var så längesen. - Var det?
Det lustiga är att alla ser lite äldre ut. I synnerhet du.
Kul att du är tillbaka...!
Voilà. Jag har gjort Paiges favoriträtt för att fira hemkomsten. Filet mignon.
Varsågoda och sitt.
Innan vi börjar tycker jag att vi ska skåla för den här kvällen. - Älskling?
Jag vill skåla för min familj.
Jag är så lyckligt lottad som har de här tre vackra kvinnorna i mitt liv.
När vi alla är samlade mångfaldigas den lyckan. - Välkommen hem, Paige.
Skål för familjen.
Hur är det med din familj, Leo? Träffar du dem ofta?
- Nej. - Så synd.
Båda mina föräldrar är döda. Det är bara Paige. Hon är min familj nu.
- Och vad sysslar du med, Leo? - Jag har en inspelningsstudio.
Paige övertalade mig att starta firman.
- Gjorde jag? - Ja.
Är inte den branschen på utdöende?
Kan inte folk spela in grejer som låter lika bra på sina datorer?
Ryan...
De skivor som jag gillar har liv och värme och själ.
Som slapback-ekot på Scotty Moores gitarr i "Mystery train".
Det fixar man inte på en dator. Man vill köra live.
Man vill ha riktiga musiker som inspirerar varandra.
Som svar på din fråga, branschen kanske är på utdöende-
- och man kan spela in grejer med hög kvalitet hemma.
Men inspelningar som Sun Sessions går inte att göra på en dator.
Wow.
- Alla är visst här. - Det kan bli lite för mycket för Paige.
Nej, det känns bra.
Är inte det där Diane Chain?
Jo, fast vi umgås inte längre.
- Du har verkligen varit borta länge. - Herregud!
Lycka till.
Förlåt, Leo. Det här är mina vänner från high school. Shana, Carrie, Lizbet.
Jag, då? Ska du inte presentera mig?
Hej.
- Förlåt, det här är... ...Jeremy.
- Det var längesen. - Var det?
Det känns inte så. Du är dig precis lik.
Jag vet inte om hon nämnt mig. Jag heter Leo. Paiges man.
Jaha. Jag ska ta något att dricka. Vill ni ha något?
- En Disaronno sour? - En blåbärsmojito.
- Menar du det? - Ja, jag minns.
Minns du när vi skulle gå på julfest i nian och lockade ditt hår...
- Vi brände bort typ halva håret. - Ja, det minns jag!
Visst hade jag basker på mig på dansen?
Hon var som en mojitodrickande collegeflicka i jumperset.
- Typ en Stepford-fru? - Ja, i princip.
- Och hon flirtade med Jeremy inför mig. - Hennes före detta fästman?
I hennes hjärna är de förlovade.
Så det var nog rätt störande att ha en okänd äkta man som la hinder i vägen.
Det var mycket att ta in.
- Vad tänder hon på? - Paige?
Nej, hennes mamma... Ja, Paige.
- I sängen? - Herregud, Leo.
Vadå? Det är privat. Det är liksom mellan henne och mig.
Jag tänker inte döma.
- Hon gillar att bli kittlad. - Allvarligt?
- Du skulle ju inte döma. - Det gör jag inte. Kinky är helt okej.
Det är inte så. Det får henne att slappna av när hon kört fast.
Du borde testa.
- Menar du det? - Ja. Vad har du att förlora?
- Hej, Lisa. - Hej... Paige?
Jag har haft med dem att göra i evigheter och...
Det dök just upp något viktigt. Jag ringer upp dig strax. Okej.
Hej.
Sätt dig.
Minns du den där gången vid sjön...
...när du lovade att alltid stötta mig?
- Den där kvällen i båthuset? - Ja.
Kan du berätta vad som hände mellan oss?
Bara du kan dumpa en kille och sen komma tillbaka och kräva svar.
- Dumpade jag dig? - På ett grymt sätt strax före bröllopet.
Varför?
Det är vad jag och alla mina vänner och två tröstligg skulle vilja veta.
Kom igen, något slags skäl måste jag ha haft.
Du... förändrades.
Du talade och klädde dig annorlunda.
Du började ifrågasätta juridikstudierna. Och du ifrågasatte definitivt mig.
- Gav jag tillbaka din ring? - Ja.
- Vem har den nu? - Ingen, än så länge.
Men jag har dejtat Rose från Gwens klass. Vi har varit ihop i ett år nu.
Jag kunde inte vänta i evighet.
Kunde du inte förutse att jag skulle skada hjärnan-
- och glömma att vi gjort slut och komma hit och kräva svar? Vad är det med dig?
Förlåt, jag ska låta dig jobba vidare.
Förlåt. Det där hade jag inte väntat mig.
Det är väl gammal vana.
Jag visste faktiskt inte vart jag var på väg förrän... jag stod här.
Det verkar bara så idiotiskt att jag har stängt ute alla i fem år.
Det känns inte rätt.
Hej.
Hur har du haft det i dag?
Bra.
Skönt att komma hemma till dig.
Ursäkta röran.
Ingen fara. Håller du på med ett collage?
- Brukar jag göra collage? - Inte vad jag minns.
Jag blev bara så inspirerad av att träffa alla i går.
- Att göra collage? - Det väckte så många minnen.
Så jag tänkte göra en tidslinje av mitt liv.
Det är ju toppen. Jättebra idé.
Ja. Jag rotade lite bland dina saker, hoppas att det inte gör något.
Det är lugnt. Allt mitt är ditt. Det står till och med i vigselbeviset.
Ja, jag hittade det. Det är bland de förlorade åren. Jag började här.
Jag hittade bilder på mig som liten och sånt. Det var lätt, för det minns jag.
- Det är väl bra? - Ja, jag antar det.
Jag har försökt sätta fingret på mitt sista minne innan allt bara försvann.
Hur går det?
Jag tror att jag var på Macaroni-grillen och frågade efter specialrostad ravioli.
Men jag minns inte svaret.
Det är mitt sista minne innan jag vaknade på sjukhuset.
Å nej. Hur ska vi nu få veta om de hade rostad ravioli?
- Gud, det här är inte sant. - Det är ingen fara.
- Det är inte sant. - Nej, snälla, gör inte så.
Kom igen.
- Vad gör du? - Förlåt.
Förlåt. Var det där liksom en av våra grejer?
Ja, typ. Du behöver inte säga något. Jag fattar. Det kommer tillbaka.
Vi måste bara fortsätta så här, låta dig komma in i ditt liv. Det ordnar sig.
Ja...
Jag tror att jag är redo att se min ateljé nu. Vill du visa mig?
Ja, kom.
Det här är din första egna ateljé.
Coolt, eller hur?
Fast du var lite tveksam först.
Tills du kom på att bränna en kvist som avgav "skyddsrök" som du köpt.
Vi tände på och viftade med den tills vi kom på att det bara var salladsblad.
Vi viftade med brinnande sallad. Knasigt...
Men det måste ha gjort susen, för efter det fick jag knappt dig härifrån.
Du vred på din musik och förlorade dig i något projekt, så att du glömde tiden.
Det här är ett av dina verk till Tribune Tower.
Vad ska det föreställa?
Jag vet inte om du visste det än.
Men kom hit.
Här, bara...
Hjälp den att ta reda på vad den vill bli.
Okej... Jag vet faktiskt inte hur man använder en sån här.
Klart du gör. Vänta...
Det där var bättre. Testa bara. Det kanske är kul.
Kan du skruva ner musiken?
Du brukade ha den på mycket högre än så här. Jag fattade aldrig...
Jag har svår huvudvärk, för fan! Var snäll och skruva ner!
Jag försöker hjälpa dig!
Men jag är inte din slagpåse.
Vi talar inte till varandra på det här sättet.
Det här är svårt för mig också.
- Paige? - Ja?
Hej. Jag gick förbi det portugisiska bageriet som du gillar och köpte lite...
- Är det någon här? - Ja.
Leo...
Min syster har fullt upp med bröllopet och ska snart ha förlovningsfest...
Så Paige kommer hem och hjälper till.
Det kändes rätt, att ställa upp för Gwen.
Okej, men ditt liv här då?
Allt jobb som du inte är klar med?
Jag har pratat med dem på Tribune och de var väldigt förstående.
Pappa lånar mig pengar så jag kan betala tillbaka förskottet. Jag fixar det inte.
- Kom ut när du är klar, gumman. - Tack, pappa.
- Det är bara till efter bröllopet. - Var försiktig bara.
Jag ska inte gå med i en sekt, bara bo hos min familj.
Jag vet, men...
Får jag åtminstone ge dig en tafatt kram?
- Hur mår du? - Bra.
- Ingen yrsel, desorientering, trötthet? - Nej.
Toppen. Jag är väldigt nöjd. Din skiktröntgen ser utmärkt ut.
Vilken lättnad.
- Minns du något mer? - Inte direkt.
- Inte? - Det är väl inte normalt?
Inget är normalt när det gäller hjärnan, för skadorna skiftar.
Paige är sig fullständigt lik igen. Det är underbart.
Kan jag få tala lite i enrum med Paige?
Det är okej, mamma. Det går bra.
Tack.
- Vill du få tillbaka ditt minne, Paige? - Ja.
En del patienter är rädda att de också ska minnas olyckan, men det är ovanligt.
Det är inte det. Jag är inte rädd för olyckan.
Vad är du rädd för, då?
Jag är nog bara...
Jag vet inte, det är... Tänk om jag inte tycker om det liv jag hade?
Eller om jag gillar det för mycket? Jag vet bara inte.
Jag har bara haft en psykplacering, så jag råder dig kanske helt fel.
Men du måste nog försöka fylla i luckorna.
Du kan fortfarande välja ett annat liv, men om du inte är öppen för minnena-
- får du leva i fruktan för ditt eget förflutna.
Hej, här är jag.
- Och det här är? - Knife Skillz, med Z.
Det låter grymt, Mikey. Ge allt du har nu.
- Jag ger ju allt. - Basen spelar en ton.
Coolt. Vi tar om det.
- Wow. Du ser annorlunda ut. - Ja, jag satsar på Kanye-stilen, typ.
Jag tänkte säga Michael Bublé, men okej.
Så... jag kommer att komma och gå ett tag.
Det låter jättebra, Mikey. Ta det från början eller mitten eller varsomhelst.
Folk kommer för att jobba med dig. Jag gör mitt bästa, men du måste vara här.
Jag vet. Men om Paige är i Lake Forest med sin familj...
...måste jag vara där. Jag måste få min fru att bli kär i mig igen.
- Ni har hittat varandra. - Få se...
Nedräkningen har börjat. En vecka kvar av ditt tidigare liv. Hur känns det?
Ganska bra, faktiskt. Jag blir lite yr om jag tänker på det för länge, men...
Vad?
Nej, älskling, jag menar yr på ett bra sätt. Det är som panik eller upprymdhet.
Det är två olika saker.
Det kommer att vara typ 400 gäster där.
- Pirrar det lite i fingrarna också? - Ja. Är det ett dåligt tecken?
Brukar du lyssna på Radiohead? Thom Yorke snackar jämt om yrselanfall.
När det pirrar i fingrarna vet han att han har något genialiskt på gång.
Han blir så taggad att han nästan svimmar när han spelar.
- Du har visst något genialiskt på gång. - Coolt.
- Skål. - Det är någon jag vill att du träffar.
Är det där sant?
- Paige? - Hej, Leo.
- Vad är det? - Ditt hår. Du är så olik dig.
- Du är jättefin. - Tack.
Du, jag har funderat på en sak.
- Vilken är din favoritbok? - Antagligen inte den du minns.
- Det gör detsamma. - "The beach house" av James Patterson.
- Är det sant? - Ja.
"The beach house". Om den var bra lånade du säkert ut den till någon.
- Till Gwen, tror jag. - Och du sa säkert till dig själv:
"Om jag ändå var hon, så att jag fick uppleva den igen."
- Ja, kanske det. - Det är nog så vi ska se på det här.
- Hur menar du? - Du minns inte hur vi träffades.
Eller hur vi blev kära i varandra. Och visst, det suger.
Men det var den bästa tiden i mitt liv.
Det vore så coolt att få uppleva det igen.
Som att läsa sin favoritbok för första gången.
Därför vill jag bjuda ut dig på en dejt.
- En dejt? - Som om vi träffades för första gången.
Jag vet inte, vi har ju bröllopet som väntar...
Om vi går ut före dess, kanske du hinner bjuda med mig.
Jag kan inte lova något, men jag ska lägga ett gott ord för dig.
Kör till. En dejt.
Jag har en idé, men då måste vi åka in till stan. Är det okej?
Visst. Bara jag är hemma tio i morgon.
- Herregud! - Vadå?
Första dejten och du tänker redan sova över? Jag är bara lite chockerad.
Lugn, jag kör dig hem i kväll. Jag menar, om du vill stanna över natten...
Ska vi se hur det går?
- Ska vi gå ur? - Det behövs inte.
Är det nu jag inser att du inte är min man-
- utan en rubbad stalker som stryper mig med min väska?
Det här är parkeringen där vi först träffades.
Jag ska ge dig några återblickar av oss.
Vad gott.
- Är du redo för dessert? - Dessert?
- Vi har precis ätit våfflor. - Det var middagen.
Det här är desserten.
- Hur vet man vilken smak det är? - Det är som rysk choklad-roulette.
Det är en del av det roliga. Vi gillade att bli överraskade.
Och... Gillar du den inte?
- Den här gillar jag inte. - Den här gillar du nog.
Jag sa ju det.
Din tur.
Ska vi turas om?
Du måste smaka deras varma choklad. Vi brukade komma hit vid första snön.
Försöker du göra mig till diabetiker eller bara tjock?
Den sitter kvar i håret.
Brukade vi komma hit på kvällen och titta på sjön?
Det var inte precis det vi gjorde.
Jag är inte...
Nej, det är inte det. Vi skulle bada en gång i månaden, sa vi.
Men vi har missat april. Vi började i juli.
Varför bestämde vi det?
En kypare på ett pastaställe gjorde det, och han var typ 80.
Då kan vi också, tänkte vi.
Inga våtdräkter, sa vi, men... för dig kan jag nog göra ett undantag.
Kör till. Vänd dig om.
Vänd dig om.
Okej.
- Ingen våtdräkt? - Inga våtdräkter, sa vi ju.
Å, nej. Nej, nej!
Kom här.
Tack.
- Värme! - Mitt vänstra ögonlock har frusit fast.
Jag har ingen känsel i fingrarna.
Jag har ingen känsel.
Jag vet inte vad din Paige gjorde, men med mig... kommer du inte särskilt långt.
Förlåt, jag kan bättre. Mina läppar har domnat.
Det är skönt.
Men här är det stopp.
Det här är perfekt.
- Tack för att du ville gå ut med mig. - Jag har haft jättetrevligt.
Jag har saknat dig. Jag saknar vårt liv tillsammans, att vara med dig.
Jag älskar dig.
Det är nog... bäst att jag går in.
God natt.
Hallå.
Hej, jag visste inte att du var här.
- Har du varit ute med Jeremy? - Nej, jag var med Leo.
Jag gillar honom.
Ja.
Jag också.
Är det bra med dig?
Jag har aldrig sett dig så här förr. Hör gråten till ditt nya jag? Det är skumt.
Jag vet inte vad som är jag. Jag har en tatuering.
Och så är jag vegetarian.
Det var precis som förr. Bättre, faktiskt.
Allt som jag blev kär i hos Paige finns kvar.
För dig kändes det säkert som en bekräftelse på er kärlek-
- eller ert äktenskap. Men för henne var det nog en lyckad första dejt.
Så vänta i tre dagar innan du ringer.
Vänta i tre dagar för att ringa min egen fru?
- Minst. Det här är unikt. Kanske längre. - Nej, vi ses ju på bröllopet på lördag.
Det var så uppenbart. Trots allt sjukt som hänt hör vi ihop.
- Uppenbart för dig eller henne? - För båda.
Paige?
Vi måste börja skriva placeringskorten efter maten.
Innan ni börjar med det...
...har jag en liten överraskning åt dig.
Du minns väl Ray Porter? Han undervisade i författningsrätt på Northwestern.
Nu är han dekan på juridiska fakulteten.
- De låter dig börja igen. - Vad?
- Jag har ju inte ens ansökt. - Det tog jag hand om.
Det här är inte klokt.
Det känns som om jag får en ny chans i livet.
Du ser ut att behöva ett glas.
- Jag har redan druckit flera. - Men du har inte druckit det här.
Bra att få en stund på tu man hand. Vi har inte fått tillfälle att prata, Leo.
Gratulerar.
- Fina grejer. - Ja.
Jag har funderat.
Och jag tror att det nog är dags att låta oss ta över.
- Ta över vad? - Att ta hand om Paige.
Jag vet att hon saknade sjukförsäkring eftersom ni valde en viss sorts liv-
- och jag vet att ni måste drunkna i skulder. Men jag vet också en lösning.
Vad då?
Skilsmässa.
Räkningarna har bara börjat.
Det här är inte rätt tillfälle att diskutera den saken.
Som du vill. Även om du tydligen struntar i om du mister firman...
Borde du inte göra det som är bäst för Paige?
- Och det vet ni? - Ja, faktiskt.
Ni är en sån hycklare.
Om ni är så mån om familjen, varför försökte ni aldrig försonas med Paige?
Ni är så feg.
Ska jag presentera dig för lite folk? Inte lätt att vara utanför.
- Jag är inte utanför. - Nej visst. Du hänger här som ett ufo.
- Jag väntar bara på Paige. - Lycka till.
- Du gillar det här, va? - Ursäkta?
Paige lämnar dig. Hon skaffar sig ett liv med en kille ingen begriper sig på.
- Men nu tar hon avstånd från det. - Lite kul är det allt.
Jaså? Vet du vad jag tycker är kul?
Att Paige berättade allt om dig, Jeremy.
Hon berättade att när hon var med dig-
- vaknade hon panikslagen om nätterna och tänkte: "Är det här allt?"
Oj. Berättade hon allt för dig?
Berättade hon att hon slängde sig över mig häromdagen?
Eller slutade hon berätta allt när hon glömde vem du var?
Jag fattar varför du jävlas. Du älskar henne och hoppas få henne tillbaka.
Men hon växte ifrån dig. Vad får dig att tro att det inte händer igen?
Tack för rådet. Jag ska tänka på det när jag ligger med din fru.
Leo!
- Vänta! - Hur fan tänkte du?!
Bra fråga. För jag har drivit mig själv till vansinne, gjort mig till åtlöje!
Gjort allt för att rädda det vi har. Men du har bjudit ut dig till Jeremy.
- Nu är du orättvis. - Orättvis?
Jag ser hur du tittar på honom.
Jag vet... för du brukade titta på mig på det sättet.
- Leo... - Vi måste vara realistiska.
Ditt minne kommer inte tillbaka. Jag är bara en främling för dig.
Jag försöker inte göra dig illa.
Jag är bara...
Jag är så trött på att göra dig besviken.
Jag vet.
Förlåt mig.
- Jag ska be Gwen och Ryan om ursäkt. - Herregud, det behövs inte.
Bröllopskatastrofer brukar oftast bli jättebra historier.
Med tiden.
Hur gör man för att säga adjö till flickan man älskar?
Leo?
Jag hoppas att jag en dag kan älska så som du älskar mig.
Du kunde det en gång.
Du kommer att göra det igen.
Fan. Du är här, inte där.
- Är du okej? - Jag lägger ner. Det är över.
- Jag ger upp. - Du ger aldrig upp.
Om det var meningen, skulle vi vara tillsammans.
Jag tänkte bara på första gången på den grekiska restaurangen på hörnet.
Där hängde en stor banderoll: "Nu serverar vi soppa."
Och jag började babbla på-
- om alla hinder som ägaren måste ha övervunnit för att uppnå sin dröm.
Och sen när jag pratat klart...
...sa hon inget på några sekunder och sen...
...liksom bara andades hon ut det.
Nästan för sig själv.
"Jag älskar dig."
Sen blev det alldeles tyst.
Det var första gången hon sa det och jag ville inte ens svara.
Jag ville bara höra det om och om igen.
Det var två veckor efter att vi träffats.
Det tog bara två veckor för henne att bli kär i mig.
Hon älskar mig inte.
Skriv under här, tack.
Kom här, gubben.
Diane?
- Hur är det? - Du...
- Jag vet att det var längesen. - Jag har varit borta ett tag.
Jag fick aldrig tillfälle att be om ursäkt.
Jag gick igenom en väldigt konstig tid, men...
...din pappa gjorde slut, när din mamma ställde honom mot väggen.
Jag ville bara att du skulle veta det.
Jag vill inte riva upp gamla sår, men jag ville verkligen... be om förlåtelse.
Jag är glad att du gjorde det.
Du var alltid en så god vän. Jag önskar att jag kunde ha återgäldat det.
Liljorna var dåliga, så jag köpte solrosor i stället.
- Jag ville berätta det för dig. - Du visste.
- Du visste det hela tiden. - Förlåt.
- Prata inte med mig. - Paige... Paige!
Var har du varit hela dagen?
Paige?
Jag stötte på Diane Chain i affären.
Det var väl därför jag flyttade? För att jag fick veta det.
Mamma, jag vet knappt vem jag är och så visar det sig att ni ljuger-
- och har utnyttjat olyckan för att ändra det förflutna!
Jag stod inte ut med att mista dig igen.
Förstår du hur sviken jag känner mig?
Förlåt, Paige. Vi var lyckligare än vi hade varit på flera år.
- Du var äntligen hemma igen. - På era villkor!
- Nej! - Jo, som vanligt!
Han bedrog dig med min väninna!
Hur kunde du stanna kvar hos honom?
Jag tänkte lämna honom.
Jag var redo att ge mig av. Men så en eftermiddag var jag ensam hemma...
...och jag började titta på alla fotografier av dig och din...
...och din syster.
Och huset verkade så... fullt av oss allesammans.
Vi var en familj, Paige.
Och jag insåg i den stunden-
- att det var det viktigaste i världen för mig.
Och jag kunde inte...
Jag kunde inte lämna det.
- Så du höll bara god min? - Nej.
Jag valde att stanna hos honom-
- för allt som han hade gjort rätt...
...och inte lämna honom för det enda fel han begått.
Jag valde att förlåta honom.
Leo kanske hade rätt.
Jag kanske inte kan komma på vem jag är i ert sällskap.
Paige...
- Ursäkta... - Är allt som det ska?
Ni behöver uppenbarligen prata, så...
- Okej. - Vi hörs sen.
- Förlåt. - Vad har hänt?
- Får jag fråga dig en sak? - Ja. Du kan fråga mig vadsomhelst.
Visste du om pappas affär?
Ja. Det gjorde jag.
Varför sa du inget?
Jag var nära att göra det så många gånger.
Men skulle jag driva bort dig från din familj igen? Det kändes fel.
Jag ville ha din kärlek, men inte på det sättet.
Jag ville förtjäna den.
Jag tror bara inte att jag har råd att förlora dem just nu.
Gör inte det, då.
Vissa intressenter har försökt upphäva lagar-
- genom att hävda att utvidgad upphovsrätt...
- Tack för lunchen. - Det är en sak jag vill berätta.
- Okej. - Det är slut med Rose.
Jag gjorde slut.
Nej... Varför gjorde du det? Ni skulle ju förlova er.
- Ja, men det var före dig. - Nej, efter mig.
Okej, det var innan ditt gamla jag kommit tillbaka.
Jag är inte mitt gamla jag.
Jag är bara jag. Det jag som försöker komma underfund med sig själv.
Jag förstår, men jag struntar i om det är ditt gamla eller nya jag.
Jag vet att du minns hur vi hade det. Vi kan få tillbaka det.
Det var underbart. Det är underbara minnen. Men det är mina enda minnen.
Allt som hände efter dig är borta. Jag...
Jag måste upptäcka hur det är att vara utan dig, på egen hand.
Säkert att du inte minns när du gjorde slut första gången?
Det lät jäkligt likt den gången.
Kom, så går vi.
Hej.
Jag har letat överallt. Jag blev orolig när du inte var utanför biblioteket.
Jaha...
Hur går det på kursen i immaterialrätt?
Jag ville faktiskt prata med dig om det.
Jag tänker hoppa av juristlinjen.
Och skaffa en lägenhet i stan.
Allt upprepar sig, eller hur? För helvete, Paige...
- Jag har gjort många misstag. - Det här handlar inte om dig.
Eller vad du gjort. Det handlar om mig.
Vem jag vill vara, vem jag är.
Tala bara om vad jag ska säga, så... att jag inte förlorar dig igen.
Det kommer du inte att göra.
Ett avgörande ögonblick.
Ett omvälvande ögonblick vars kraft att förändra-
- ger efterverkningar långt utöver vad någon kan förutse.
Vissa element kolliderar.
Och kommer varandra närmare än tidigare.
Medan andra virvlar i väg på stora äventyr.
Och landar på helt oväntade platser.
Det är just det med såna ögonblick...
Man kan inte, hur mycket man än försöker...
... styra hur de kommer att påverka en.
Man måste bara låta de kolliderande delarna landa där de vill och vänta...
... till nästa sammanstötning.
"Jag lovar att hjälpa dig att älska livet, att alltid hålla dig med ömhet"-
- "och ha det tålamod kärleken kräver."
"Att tala när ord är nödvändiga och att annars dela tystnaden."
"Att godta våra olika uppfattningar om red velvet-tårta."
"Att leva i värmen av ditt hjärta och alltid kalla det hemma."
SNÖDAG
Hej.
Du har väl inte åkt ända in hit för att få varm choklad?
Jag flyttade tillbaka hit för ett halvår sen. Jag bor vid Rogers Park.
Är det sant? Vad kul.
- Jag har börjat på konsthögskolan igen. - Skojar du?
- Det är ju fantastiskt. - Jag är åhörare på några lektioner...
Det är otroligt hur mina händer kan minnas det min hjärna har glömt bort.
Tack.
- Jag har inte gjort något. - Du har gjort allt.
Du accepterade mig som jag var.
Inte som du ville att jag skulle vara.
Jag ville bara att du skulle bli lycklig.
Det är allt.
Finns det inte ett kubanskt ställe dit vi brukade gå när det var stängt här?
Jo, det... Vänta.
- Minns du det? - Nej.
Om det vore så väl. Nej, minnet har inte kommit tillbaka än, men...
Sonia och jag har umgåtts lite grann-
- och jag har frågat henne om oss.
Jaså? Och vad har hon sagt?
Att hon inte tror att du träffar någon för tillfället.
Hon råkar faktiskt ha rätt.
Du, då? Träffar du någon?
Vad bra.
Vill du gå till det kubanska stället?
Med mig?
Okej.
Vad säger du om att testa någonstans där vi inte varit förut? Något nytt ställe?
- Det gör jag gärna. - Då går vi.
Paret som inspirerat till den här filmen är idag lyckligt gifta och har två barn.
Hon återfick aldrig minnet.
Översättning: Charlotte Rieback Svensk Medietext