MOViEBOX www.HoundDawgs.org
Okay, damer.
Dette sted giver mig myrekryb.
Hvor er den skide tingest.
Der.
Du har 20 minutter.
Hvis du siger det.
Pis.
Er alt i orden?
Ja. Vi kommer.
Okay.
Over mod mig. Godt... har det.
Hold det, Flot.
Har I det?
Okay, jeg har det.
Stille. Forsigtigt.
Bliv venligst siddende og behold sikkerhedsbæltet spændt.
Åh, Gud!
Jeg føler med dig. Flyvning?
Det plejede at skræmme livet ud af mig også.
Kom nu. Kom nu.
Jeg rejser meget, og kan fortælle dig at en gammel Civic, på småveje -
- det holder bare ikke længere. Du ved, hvad jeg mener, ikke?
Mine damer og herrer, vil lander -
- alligevel som planlagt i Chicago O'Hare.
- Lander vi? - Selvfølgelig lander vi.
Disse tingester er bygget til at holde.
Jeg er på røven.
Undskyld.
Hvad havde du ventet, Tom?
Aner det ikke. Chicago ting.
Regn, vind, en vinge, der falder af. Alle andre blev omdirigeret.
Livet er bare ikke retfærdigt.
- Din limo kunne bryde sammen. - Du har ret. Der er håb endnu.
Måske er flygelet ude af stemning efter alle de år, så de må lave det om.
Eller jeg kunne give det med en flammekaster.
Eller blot aflyse.
Mener du limoen?
Jeg troede, at du hentede mig.
Nej, jeg er på hotellet. Har jo stadig pressekonferencen.
Kan du ikke se en fyr med dit navn på et skilt? Jeg lagde en telefonbesked.
Så jeg bliver hentet af en fremmed? Hvad er der sket med...
Ashley og Wayne møder mig her.
Faktisk er de nedenunder. Vil du hilse på?
De ved sikkert ikke engang, hvad en klassisk koncert er.
Du kan selv forklare dem det, når I mødes.
Skyd mig først.
Hils dem fra mig og sig tak, fordi de kom.
Jeg tvivler på, at de klarer hele showet.
- Kom nu. - Hvad?
Min agent har ikke givet dem balkonpladser. Ashley flipper helt ud.
Jeg må gå nu, så bare...
Nej, det er okay. Tak.
Øjeblik.
Hej.
Han vil tale med dig.
- Hej! - Emma!
- Hej. - Emma!
For pokker, pigebarn. Du ser godt ud.
Tak. Du ser også godt ud.
Du lader hende ikke komme til telefonen.
- Det er arbejde. - Smart.
Hvad bliver det til? Kommer han her?
For jeg kender bartenderen på Fridos og der er halv pris.
Tom skal direkte til teateret.
- Hvad er der galt i opvarmning? - Det er en klassisk koncert, Ash.
Og det betyder, at det er bedre, hvis Tom ikke er fuld.
Så fester vi bare bagefter, ikke?
Bliv lige hængende et øjeblik.
Jeg har noget til dig. Det ligger i din kuffert.
Hvad?
Bare en lille gave. Velkommen til det 21. århundrede.
Fortæl mig igen, hvorfor du gør alt dette.
Fordi det er på tide, at du kommer tilbage på scenen.
Vent lige et sekund.
- Er du her endnu? - Ja.
- Har du smoking på? - Burde jeg?
Du er sent på den, Tom.
Drop hotellet, og tag direkte til auditoriet.
Bider du negle?
Nej.
Jeg elsker dig.
Elsker også dig.
Hvor skal vi hen?
- Det 21. århundrede... - Undskyld?
Nej...
Undskyld.
- Hallo? - Tom Selznick?
- Mark fra A&V. - Hej, Mark.
Når Marjorie siger: "Tom, hvad tænker du på lige nu?" er det dit stikord.
- Har du det? - Det tror jeg.
Godt. Bliv der.
Tre, to, en...
Så du bekræfter ingen rygter i aften?
Jeg aflagde prøve. Mere kan jeg ikke sige.
Emma Selznick stadig til prøver?
Åbenbart, når det gælder musicals.
Så vi skal høre dig synge for første gang?
Jeg har allerede sagt for meget.
Jeg synger hele tiden. Derhjemme, i badet...spørg bare min mand.
Faktisk har vi jo din vidunderdreng på den anden side.
Tak for din tid. Altid en fornøjelse at tale med dig, Emma.
Fornøjelsen var på min side.
Tom Selznick, sin generations bedste pianist -
- gift min generationens bedste filmstjerne, er tilbage.
Det er fem år siden, han trak sig tilbage fra scenen.
Men om få minutter, vil hans lange fravær være historie.
Jeg må tilstå, at jeg nødig var i Toms sko i aften.
- Tom, hvordan går det? - Hallo.
Tom, hvad går der gennem dine tanker lige nu?
- Er du nervøs? - Hvad?
Du skal jo genforenes med F.C.O Philharmonic -
- for at spille flere virkelig krævende stykker.
Du må have haft et par hårde nætter på det seneste.
Nej.
Javel. Og hvilken betydning har klaveret, du spiller på i aften?
- Det er Patricks klaver - Ja.
Jeg tilbragte måneder... år med at øve sammen med ham, så...
- Ja. - Det er til minde om ham...
Patrick Godureaux. Vore lyttere kender ham sikkert -
- som den excentriske musikmagnat med den manglende familieformue.
For mig var han mere end det. Han var også en mentor.
Det jeg mener er, hvilken betydning klaveret har for dig?
- Hvad mener du? - "La Cinquette".
Stykket, som ikke kan spilles, ikke?
"La Cinquette". Udtaler jeg det forkert?
Du har jo en historie med det stykke.
For fem år siden, på Flannery...
- Det gik ikke rigtig. - Nemlig.
Så mit spørgsmål er dette.
Du vender tilbage til scenen efter alle disse års stilhed.
Er du nervøs ved at spille på det samme klaver?
- Er du nervøs for at kløjes igen? Kløjes?
Ser du dette som din sidste chance for forløsning -
- din eneste chance for evig... - Stop!
Undskyld, hør...
Jeg spiller klaver.
Det er bare endnu et job, ikke andet.
Okay, mr. Selznick. Det er vist alt, vi kan nå.
Knæk og bræk!
Årh, rend mig...
Mon du kan køre om til bagindgangen?
Tak.
- Undskyld. - Det er okay.
Undskyld, er De Tom Selznick?
Ja.
Knæk og bræk!
Tak.
Selznick!
Velkommen tilbage.
Hej, Tommy. Stort show.
Tak. Du ser godt ud.
Ja. Blev skilt.
Tom. Du lever.
Hvad nu...savner du koldsveden?
Ved du, hvor Norman er?
Ja denne vej, og så til venstre. Han sidder fast i cateringen.
Har han droppet smøgerne igen?
På en måde. Men nævn det endelig ikke for ham.
Knæk og bræk!
Her.
Deres mappe.
Og tillad mig at sige, hvor spændende det er at have Dem tilbage.
Tommy!
Tusind tak.
Kom her.
- Hvordan har den store Tom Selznick det? - Hej, Norman.
Er du okay? Hvordan var flyveturen?
Gode Gud, hvem har klædt dig på?
- Gudskelov, at du landede til tiden. - Ja, gudskelov.
- Er klaveret... - Ikke en skramme, det er perfekt.
Hvilken lettelse. Tjekkede du det?
- Lav C lyder lidt skarpt. - Sådan har det altid været.
Udover det, en skønhed. En skam vi ikke kan beholde hende.
Frank, du må tage den første del i aften.
Carl er syg. Men det går nok...
Hvem er de fyre? CIA?
Ikke så spændende. Forsikringsmænd. Meget alvorlige.
Patrick elskede det klaver højere end sin egen familie.
Øjensynligt.
Røvhuller!
Meget morsomt.
Helt ærligt. Røvhuller.
Selv efter fem år, har I ikke glemt det.
- Jeg har det fint. - Er du sikker?
For det gav mig lyst til at lade nogle hoveder rulle.
Jeg har det fint.
Se lige på Patrick.
Patrick, du er skræmmende.
Han skræmmer mig stadig.
Har du hørt alt det om formuen?
Jeg sværger, at han troede, han var Charles Foster Kane.
Tror du virkelig, at han ville ønske jeg spiller det fantastiske klaver igen?
Det store flop?
Hvad?
Patrick. Han ville være flov.
- Tom... - Kom nu, jeg rammer da tit forkert.
Tom Selznick, den nye Rachmaninoff... bare han ikke kløjes.
Tommy, hør på mig.
- Patrick ville være stolt af dig - Nej.
Jeg ødelægger det hele, Norman. Jeg ved det bare.
Du kan ikke spille stykker som dette, uden at der smutter en tone i ny og næ.
Med mindre du vil til at spille de lette. Så henter jeg lige vin og ost.
Vil du være fyr nummer 1.000, der giver mig en hæderlig Bach?
For det kan du glemme. Jeg har ikke brug for en hæderlig.
Hvis du vil spille musik med en sådan tæthed, må der smutte en node ind imellem.
Og ingen aner det.
Det gør de aldrig.
Og ved du hvad? Jeg har aldrig set så mange mennesker så begejstrede.
De har ventet på det i fem år.
Jeg kunne have ventet fem mere.
Virkelig?
Jeg har aldrig mødt et andet menneske, så perfekt skabt -
- til ét formål.
Gør det, du gør.
Prøv at mor dig lidt.
Og husk.
Det er bare musik.
Mine damer og herrer.
Dørene til hovedindgangen bliver lukket om lidt.
Ashley! Wayne!
Godt I kom. Troede I var blevet væk.
Undskyld, skat. Vi var i baren. Det var happy hour.
Jeg ringede seks gange.
- Du godeste, hvor er min mobil? - Lige her.
- Vi må ind. - Ja, tre forgæves opkald.
Ja? flot.
Vis lidt mere nærvær, ikke skat?
Vi må altså ind nu.
Emma, fald ned. I kan bare smutte ind.
Hvad fyren ikke ved, har han ikke ondt af.
Her er jeres billetter. Vi mødes bagefter, ikke?
Vent. Skal vi ikke sidde sammen?
Desværre... nej.
Jeg skal sidde på en helt speciel plads.
Men I har virkelig gode orkesterpladser.
Så vi skal ikke sidde ved siden af dig?
Vi mødes jo bagefter. Ashley, jeg er så glad for at I kom.
Det er en fornøjelse. Du er det tætteste Wayne kommer på en kendt.
Lad os gå.
Nyd showet, Vi ses bagefter.
Det var pinligt.
Kom så tosse.
Hvorfor al det hastværk?
Har de ikke et åbningsnummer?
Mine damer og herrer.
Showet begynder om fem minutter.
Sluk venligst alle mobiltelefoner.
Mission fuldført.
Jeg vidste det. Se, der er masser af sæder deroppe.
Kom så! Der er fem minutter.
Hav jeres våben klar. Kom så.
Lynn, undskyld!
Kan du høre mig?
Okay, ja...
Et sekund...
Og...vi er inde.
Mine damer og herrer -
- aftenens dirigent, mr. Norman Reisinger.
Her.
- Deres noder... - Hvad?
De glemte dem i garderoben.
Tak. Du har lige reddet mit liv.
Sig til hvis De mangler noget.
Til lykke.
Hele salen er pakket.
Tænkte, De gerne ville vide det.
Mine damer og herrer.
Pis.
Tom Selznick.
Røvhuller.
Jeg tror, han kikker på dig.
Tror du jeg laver sjov? Kik til højre...
Hvis du tilkalder hjælp, skyder jeg dig mellem øjnene.
Nej, jeg må gå.
Spil på klaveret.
Gå til omklædningsrummet i pausen Jeg har noget til dig.
Gør Emma stolt.
Ser jeg Emma tage en mobil frem, skyder jeg hende.
Hvad?
Nej.
Sidelommen i din rygsæk.
Kom tilbage på scenen.
Hvem er dette?
Jeg er Patrick Godureaux.
Fangede jeg din opmærksomhed? Godt.
Men nu tilbage på scenen, inden dit publikum bliver urolige.
- Jeg ved, hvad du er ude på? - Hvad er jeg ude på?
- Er det Normans idé? - Norman? Hvad mener du?
Jeg har forstået. Det er morsomt.
Fyren med sceneskræk. Du sender beskeder, fordi han er ved at tisse i bukserne.
- Er du? - Nej.
Skal jeg lave om på det?
- Hør på mig! - Er du sikker på, at det er et nummer?
Lad os vædde. Jeg siger, det ikke er et nummer og du siger det er.
Vinder jeg, må jeg splatte Emma Selznicks hjerne ud over hendes Gucci taske.
Vinder du, kan du bede mig forsvinde.
Det bliver et sjovt væddemål. Lad os gøre det.
- Jeg tilkalder politiet. - Min ven er udenfor teateret.
Ser han så meget som en politibil, trykker han på knappen -
- og der vil blive brug for at fjerne et lig i boks fem.
Afsted til venstre side af scenen. Nu!
Foran dig.
Øverste trin.
Jeg ser det.
Kik godt efter.
Bliv ved at kikke.
Det er indgangssåret fra en Rochester .47 -
- automatisk med lasersigte og lyddæmper.
Markedets mest præcise våben. Og mest lydløse.
Nu ved du, hvad sceneskræk virkelig er.
Ind på scenen, eller det er Emmas hoved.
Betyder det, at vi er kommet til en forståelse? Sig det.
Stille. De vil blot tro, at du taler med dig selv.
Tæller takter, eller hvad du nu gør.
Her er reglerne. Jeg kan se og høre alt, hvad du kan.
Tilkalder du hjælp, vil jeg høre det.
Forlader du scenen, vil jeg se det.
Få fat på en betjent eller en vagt, og jeg vil vide det.
Gør du noget af dette, vil din kone dø.
Spiller du en tone forkert, er du ikke længere til nytte og vil dø.
Det er to mennesker, jeg kan dræbe, når og hvis jeg vil.
Så jeg regner med, at det fordobler chancen for, at du hører efter.
Kan du se mig?
- Hvordan taler du til mig? - Se på tangenterne.
Du skal ind om to takter.
Kommer du ind for sent, bliver det dit sidste nedslag.
- Nu kan du tale. - Hvor er du?
Alene i en loge. Jeg har privatliv her. Og fantastisk udsigt.
- Hvordan taler du til mig? - Jeg er højt oppe.
Ikke blot kan jeg se alt, du gør, men også hvad Emma gør.
Lige nu gaber hun. Måske keder hun sig.
Det er jo ikke helt hendes type musik, vel?
- Irriterer det dig? - Hvad vil du mig?
Du skal dæmpe din stemme.
Publikum skulle jo nødig få forkerte idéer.
Men noget siger mig, at denne gang sker det ikke.
- Du kan få alle mine penge. - Jeg vil ikke have penge.
Hvad så?
Jeg vil have, at du spiller dit livs helt fejlfri koncert.
Betragt mig som den lille stemme i dit hoved, der siger, at godt ikke er nok.
Okay. Fint . Så gør vi det.
Men du behøver ikke Emma.
Så er det gjort.
- Hvad er gjort. - Det, du bad om.
Du havde ret. Hun forplumrede tingene. Så jeg skød hende.
Ved ikke, om du tror mig, eller du så, hvor stille jeg kan være.
Måske er din smukke hustru blot faldet hen -
- og faldet i søvn, for hun kedede sig gudsjammerligt.
Er det ikke utroligt, hvad man kan slippe væk med i et tætpakket teater -
- mens alles øjne er på scenen.
Sæt dig, eller jeg skyder hende virkelig.
Kom nu. Var det ikke det, du ønskede?
Du sagde jo selv, at hun forplumrede hele dit liv.
- Du ved intet. - Jo, jeg gør, Tom.
Måske får hun flest avisforsider, men du er den bemærkelsesværdige.
Hun kommer ikke i historiebøgerne. Det gør du.
For du er bemærkelsesværdig.
Jeg ved alt, jeg behøver at vide om dig.
Jeg ved, hvor du lægger din mobil. Jeg ved, du mumler, når du spiller.
Jeg ved, du har de hurtigste og smidigste fingre blandt nulevende pianister.
Det sjove er, at hun gerne gav det hele væk. Både penge og berømmelse -
- for blot en brøkdel af dit talent.
Vær sød at lade hende slippe. Jeg gør, som du forlanger.
Tror du, at du kan forhandle med mig? Du har ikke kontrollen, Tom.
Publikum har kontrollen.
Og lige nu er jeg dit publikum.
Tak.
Tusind tak.
Tak.
Mange tak.
Jeg ved, at det ikke er kutyme at tale midt i koncerten.
Men I må forstå, at som dirigent -
- har jeg somme tider behov for at høre min egen stemme.
I aften giver vi jer et af Patrick Godureauxs yndlingsstykker:
Stephan Yeranosians Piano Concerto No. 4 -
- som er det perfekte instrument til at genforene os -
- med en af verdens største nulevende pianister... -
Vågn op, Tom.
- ...hvis geni henrykkede Godureaux selv.
Den enestående Tom Selznick.
Jeg var lige ved at glemme... Vender tilbage til dig om lidt, Tom.
Som om dette ikke allerede var nok -
- så lad mig fortælle jer om det flygel, som Tom spiller på.
Dette specialbyggede Imperial Boesenndorfer -
- med otte fulde oktaver, tilhørte Patrick selv.
Dette er første gang, flygelet har stået på nogen scene.
Desværre kan vi ikke beholde det.
Efter i aften, skal flygelet med fly til Schweiz -
- hvilket næppe var det, bestyrelsen troede, jeg mente -
- da jeg forsikrede dem, at de i aften ville se dette flygel løfte sig.
Patricks død sidste år, var et slag for os alle.
Derfor dedikerer jeg denne aftens optræden til hans minde.
Jeg vil også takke den fortryllende Emma Selznick -
- for hjælpen med at få det hele sat i system.
Jeg er sikker på, at der havde været plads til os der oppe.
Og for virkelig at illustrere, hvad dette instrument kan -
- vil Tom afslutte aftenen sans orchestra med...
Nej, ikke det infame stykke. Jeg tror vi alle har hørt nok om det.
Med Beethovens "Tempest" Sonate.
En af Patricks favoritter.
Men tilbage til nuet.
Mine damer og herrer, anden afdeling af Yeranosians Piano Concerto No. 4.
Hvad venter du på?
Er du der? Jeg vil tale med dig.
Du skal hellere spille end tale, Tom.
Tager du gas på mig?
Jeg tjekker den, Ash...
Alle ser på os. Sluk den.
Skynd dig.
Hallo?
Hvad?
Wayne, jeg sværger...
Tom?
Sluk den forbandede tingest.
Tom?
Kan du høre mig, Tom?
Jeg vil vide, hvorfor du sigter på Emma med en pistol?
Lad mig se, hvem der ringede.
Jeg undskylder. Ved jo, at du hellere så, at alt pegede på dig.
Du gør et godt job. Snart er du klar til det næste.
- Hvad? Hvilket næste? - Det finder du ud af. Vær tålmodig.
Det er tydeligvis Emma.
Sikkert ved en fejl.
Nej, det var en mands stemme.
Tom spiler oppe på scenen. Han kan ikke have ringet.
Han siger noget.
Han taler ikke. Han tæller.
Det gør musikere.
Stille, jeg forsøger at lytte til musikken.
Undskyld mig.
Du skal ikke tysse på mig.
- Jeg må på toilettet. - Wayne!
Hvad var det, Tom?
- Hvad helvede var det? - Mit ur.
Hvad med dit ur?
En alarm.
Skal jeg tro på, at du har en alarm slået til under en forestilling?
- Det var en fejl. - En fejl?
Det er fem år siden. Jegglemte at slå den fra.
Jeg håber, du taler sandt.
Tom? Hallo.
Du åbner ikke munden igen, med mindre det er for at tælle.
Hej, Tom.
Jeg fik lige et opkald fra dig, og...
Er du ikke på scenen nu?
Hold op med at fumle, Tom.
Jeg hørte noget underligt, og jeg...
Jeg prøver dig igen.
Emma i fare...
Hvad laver du?
Hold op med at lege med din musik.
Wayne!
Kom tilbage!
Wayne!
Åh, Gud.
Undskyld mig.
Kan jeg hjælpe Dem?
- Arbejder De her? - Ja.
- Her er en situation? - En situation?
Jeg fik dette, fra manden på scenen.
- Det er ikke morsomt. - Jeg sværger, det ikke er for sjov.
Kom med mig. Så taler vi med vagterne.
Det er sikkert en spøg. Men man ved aldrig.
Tom, jeg har en overraskelse til dig. Kik op ad.
Kik godt efter.
Du skal se dette.
Nej!
Tag dig sammen. Spil videre, Tom.
Hvis du ikke tager dig sammen på et sekund, bliver du skudt.
Hold fingrene på klaveret og tankerne på musikken.
Dette vil lære dig at fokusere. Rolig.
Godt.
Nu får du dirigenten til at tro, at alt er i orden, ellers er han den næste.
Tom? Går det bedre?
Hvorfor slog du ham ihjel?
Du har aldrig set et lig før, vel?
Hvordan kunne du tro, at du kunne være en stor kunstner med så lidt livserfaring?
Jeg har lært dig det på en måde, som Patrick ikke kunne, og nu er du klar.
Hvad?
"La Cinquette".
Husker du den?
Hvad med den?
"Det uspillelige stykke", som dog kan spilles af få. Har jeg ret?
Som kan bevæge deres fingre hurtigt og sprede dem meget.
Den ene døde sidste sommer. Den anden er dig.
Nej, jeg kan ikke spille den. Det er fem år siden.
Her er din chance for at lægge din mentale nedsmeltning bag dig.
Din chance for at vise alle de, der lo af dig og ynkede dig -
- hvad du virkelig er i stand til.
Hør nu. Du forstår jo ikke. Jeg kan ikke spille den.
Hvorfor? Fordi du frøs?
Fordi du aldrig har været så bange, som du var på scenen den aften?
Fordi de sidste fire takter har hjemsøgt dig lige siden?
Jeg kan den ikke udenad.
Derfor bad jeg min assistent lægge den i din mappe.
Jeg har planlagt dette godt, Tom. Jeg tror på dig.
Mere end det lader til, at Emma nogensinde har gjort.
Holdt dig i hånden og dirigerede din tilbagevenden til scenen -
- blot så hun ikke skulle have det dårligt med at stjæle rampelyset.
Indrøm det. Du er bitter over hendes succes.
Alt jeg gør er, at tilbyde dig en chance for at blive manden igen.
Med tiden vil du blive taknemmelig. Men lige nu skal du holde fokus.
De sidste fire takter af "La Cinquette".
Spil dem til perfektion, for første gang i dit liv -
- så kommer du levende ud herfra.
"La Cinquette".
- Jeg smed dem ud inden koncerten. - Det var tåbeligt.
- Så spil efter hukommelsen. - Du ved, jeg ikke kan.
Derfor stak du den ind her. Derfor, jeg skulle have nodeblade.
Synd for Emma. Men du klarer dig nok bedre uden hende.
Nej! Har du ikke en kopi?
Hvorfor skulle jeg? Det er derfor, jeg har dig.
Vent! Janitsharen...
Han så mig smide det på gulvet. Han må have det.
I så fald er han ved at smide "La Cinquette" i skraldespanden.
- Kan du ikke samle den op? - Tro mig, du vil have mig her oppe.
Hvad med en anden? Måske din assistent?
Jeg tror, han har travlt.
Prøv at få det i pausen. Og undgå at få flere slået ihjel.
Wayne?
Åh, Gud.
Undskyld.
Det er okay. Jeg bliver også hele tiden forvirret her.
- Jeg tager den. - Ikke nødvendigt.
Hvad venter du på?
- Hvor skal jeg hen? - Trapperne...
Drej til venstre ved bunden.
Tom, trapperne.
Tre døre henne.
Hvad? Hvor?
Venstre og venstre.
Undskyld, sir. Vent!
Vent! Nej!
Hvad er der galt?
- Han smed noderne ud. - Hvilken skam.
Vent. Jeg har en kopi derhjemme.
Jeg kunne få nogen til at hente den.
- Jeg tror, du ved, hvad det betyder. - Vent!
Jeg har en idé.
- Er der noget galt? - Det er fint. Jeg er tilbage om lidt.
Bak ham op.
Kan du høre mig? Hvor helvede er du?
Taler du med mig eller knægten?
- Gå direkte til hans garderobe. - Hvad?
Gå ned til hans garderobe og slip ham ikke af syne.
Er på vej.
Pragtfuld kjole. Du stråler.
Emma? Her ovre.
- Undskyld mig. Tusind tak.
Jeg håber, I nyder det.
Emma, et billede af dig og mig, tak.
Har du ham? Sig ikke, at du har mistet ham.
Nej. Jeg har ham.
- Pas på. Emma forlader teateret. - Og?
- Følg efter hende. - Jeg kan ikke være to steder samtidig.
Hvad ønsker du?
Efter hende.
"Efter hende".
Jeg hører og adlyder... røvhul.
Mrs. Selznick! Mrs. Selznick...
Spørg hende.
Må jeg få taget et billede med dig?
Mine damer og herrer.
Sørg venligst for at jeres mobiltelefoner er på lydløs.
Skat?
Emma!
Jeg håber ikke, vi forstyrrer, mr. Selznick. Hun insisterede.
- Jeg vil ikke være til besvær. - Åh, nej.
Ikke hver dag, jeg har to berømtheder at tage mig af.
Han reddede mig ved at føre mig herned.
Hun er noget særligt.
Jeg ville bare sige, hvor flot et arbejde du gør.
Du spiller så smukt...
Mine damer og herrer.
Vi må hellere gå.
Vi lader dig få lidt fred.
Jeg elsker dig, skat.
Vi ses på scenen, mr. Selznick.
Lad mig tage den for dig.
Aftenens forestilling fortsætter om fem minutter.
Vær venlig at finde jeres pladser i god tid.
Tusind tak.
Det var tæt på.
Velbekomme.
Men det går af helvede til.
Rolig. Det siger man i enhver kreativ fase.
Det går af helvede til.
Alle nodemennesker.
Jeg er træt af det "nodemenneske" pis.
- Vil du vide, hvad jeg mener? - Endelig.
- Hallo? - Ja?
- Er du der overhovedet? - Jeg lytter henført.
Hvad jeg siger er, at du kunne have gjort dette let.
Bestikke flyttemændene, få dem til at tage en omvej -
- og få klaveret helt for dig selv.
Men i stedet får vi en aften med forpulede bedsteborgere.
Og ville du så foreslå -
- kidnappe mirakeldrengen og trække ham hen i lagerhuset med magt?
Ikke nødvendigvis. Jeg mener...
Eller bygge en robot, der kan spille "La Cinquette"?
Dine idéer er fabelagtige. Bliv endelig ved.
Hør nu, mand, jeg siger at...
Ingen med sin fornuft i behold, vil prøve sådan et kup.
Det er det, du siger, ikke?
Fordi... -
- det er sådan man skaber historie.
Fire takter af "La Cinquette", og du skal ikke stå til ansvar for nogen mere.
Bare gør dit arbejde.
Lyttede du med, Tom?
Helt fair.
Sig mig en ting. Hvad elskede Patrick mere end noget andet?
Sit arbejde?
Præcis. Ikke sin familie.
- Men du mangler noget. - Hvad mener du?
Hvor mange tangenter har Patricks klaver?
Hvad?
Svar på spørgsmålet.
- 79. - Forkert.
Nej, det passer.
Otte fulde oktaver, syv hvide og fire sorte tangenter
Plus de særlige dybe tangenter. Det er 79.
Du mangler en tangent. Ved du, hvad der sker, når man mangler en tangent?
- Jeg ved, jeg har ret. Tæl selv. - Det har jeg gjort.
Jeg kender det klaver bedre end nogen, der har spillet på det.
De sidste fire takter af "Det uspillelige stykke", er din nøgle.
- Hvem er du? - Ingen sammenlignet med dig og Patrick.
Det eneste Emma ville finde kedeligere end din musik, er mit job. Låsesmed.
Det er ikke Berliner Filharmonikerne, men det er et job.
Forestil dig, at en gammel mand sender en formue til en bank i Schweiz -
- i en boks og gemmer nøglen, hvor kun han kan få den.
En lås, som kun en med hans evner nogensinde kunne åbne.
Jeg hjalp Patrick med at bygge den lås -
- og dine fingre vil hjælpe med at åbne den.
Det er nu, du spørger: Hvor meget?
- Jeg er ligeglad. - Sikker?
Er du ikke nysgerrig om prisen på dit liv?
Hvor mange penge, der retfærdiggør dette.
Ingen.
Jeg ville ikke gøre som dig for alle penge i verden.
Stravinsky tævede sine børn, Mozart var en drukkenbolt -
- men du er bedre end dem. Er det sådan det er?
Nej. Jeg er ligeglad. Uden betydning.
Jeg mener at det er nysgerrigheden, der kendetegner en stor kunstner.
Du forekommer mig middelmådig. Ved du ikke, at alle har deres pris.
- Hvad er din? - Forestil dig den.
Forestil dig en værdi.
- Fordobl den. - Det kan jeg ikke.
Præcis. Du har ikke fantasi nok.
Fordi du lever af at spille det, som andre har skrevet.
Det er dit talent.
Overlad fantasien til komponisterne. De ægte kunstnere.
Du er bare en lille tyveknægt.
Og du er bare en dukke.
En genial dukke, men stadig en dukke.
Og hver gang du indtager scene, ved du det.
Du har en stor gave, Tom.
Men jeg har en vision.
Så gør som jeg siger. Spil "La Cinquette".
- Og frys ikke denne gang. - Gå af helvede til.
Undskyld?
Hvorfor vil du lade mig gå?
Tom...
Gør mig nu ikke vred. Du ved, hvad det fører til.
Jeg kan se dig, din skiderik.
Hvad kan du se?
Tom, hvad sagde du?
Jeg sagde...
Jeg spiller den.
Mange tak.
Tag det roligt med den første del.
Træt ikke fingrene. Spar dem til de sidste fire takter.
Og nu, for at runde aftenen af -
- overlader jeg scenen til mr. Selznick...
Ikke én forkert tone.
- ... som vil spille... - Nu. Afbryd ham.
- ... et solostykke... - Gør det!
- ... som Patrick Godureaux elskede. - Gør det nu!
- Mine damer og herrer, "The Tempest". - Nej!
"La Cinquette".
Undskyld mig. Vil du gentage det?
Jeg spiller "La Cinquette".
"Det uspillelige Stykke".
- Vidste du det? - Jeg havde ingen anelse.
Spillet af hans bedste elev -
- som en overraskelse i programmet.
Mine damer og herrer her skrives historie.
Tom Selznick spiller "La Cinquette".
Skuf mig nu ikke, Tom.
Jeg vil ikke skuffe mit publikum.
Tom, kan du høre mig?
Tom?
Du spiller smukt, Tom. Du spiller fantastisk.
Men du må løsne lidt op, Tom.
Hører du? Løsn lidt op.
Du trætter dine fingre.
Forsigtigt, Tom. Pres ikke tempoet -
- vær sikker på, at du rammer de sidste fire takter.
Hvis du ikke løsner op, fryser du.
Du brænder ud.
Kan du høre mig, din lille lort?
Hvis du ikke løsner op, så finder du brudstykker ag din kones hoved i logen.
Hold kæft.
Tom, hvad gjorde du?
Dit dumme, lille svin.
Tror du det er et spil? Jeg flår dig i småstykker.
Din lille snydepels!
Kan du høre mig, Tom?
Du vidste, det var den forkerte tone.
Ja. Men det gjorde publikum ikke.
Hvad helvede mener du?
Det gør de aldrig.
Sæt dig og spil det igen.
Spil de sidste fire takter igen og rigtigt.
- eller jeg sværger du finder hende skudt i smadder på sæde fem.
Hører du, Tom? Jeg sværger!
Tænk på de mennesker, hvis liv du afkorter.
Tænk på din kone.
Tænk på blodet på dine hænder, fordi du tabte væddemålet.
Sid venligst ned.
Du tabte væddemålet, Tom.
Undtagen dig, Emma.
Jeg taler til dig, Tom.
Tom!
Et lys på hende, tak.
Tror du, du kan stoppe mig? At jeg har noget at tabe?
Sæt dig og spil. Spil de sidste fire takter igen.
Spil dem korrekt.
Den smukke kvinde, I ser er Emma.
Emma Selznick, min hustru.
Og som I sikkert ved, en talentfuld skuespillerinde.
Hvad laver du?
- Ser I... - Jeg dræber hende nu.
- Hun... - Jeg gør det.
- er årsagen til, at jeg er her i dag. - Hører du mig, Tom?
I bør takke hende, ikke mig.
Hvis du ikke gør som jeg siger, så tager jeg hende nu.
Er du vanvittig? Alle ser på hende.
Jeg er skidel...
Ændringen i programmet, som mr. Reisinger omtalte...
- Jeg mister dig. - ... var ikke kun "La Cinquette".
Hvad ønsker du at jeg gør?
Vi har også en speciel overraskelse til jeg i aften.
Du må komme med en udmelding.
Norman, vil du komme herop?
Er du der?
Min ven, Norman Reisinger, mine damer og herrer.
I hørte ham kalde mig ven. Så er der vidner.
Hvad har du fundet på?
Jeg vil have lidt hjælp til denne særlige opførsel.
Hvad skal jeg gøre?
Hjælp mig at akkompagnere Emma Selznick i sin opførsel -
- et udvalg efter hendes ønske, for det dejlige publikum.
Du må være skør.
Syng for mig.
Jeg har intet med denne kapring at gøre, Emma.
Standard?
En calypso.
Nej, du har ret. Det er for sexet til publikum.
Jeg har det.
Er det okay?
Godt. Så bliver det "Motherless Child".
Mine damer og herrer, Emma Selznick!
Hør så. Jeg pakker sammen og forlader stedet her.
Ved Gud om du gør!
Luk øjne og ører op. Glem pengene. Det er slut.
Du skrider ikke fra mig.
Fald ned. Lad os pakke sammen og komme af sted.
Nej. Jeg har brugt tre år på dette.
Hvad gør du?
Hvad? Stop! Du er sindssyg...
Nej!
Lytter du?
Sig farvel til din hustru.
Nu hører du efter din mide. Du vover at røre hende.
Hej, Tom.
Tom! Åh, Gud!
Tom!
Elskede, er du okay?
Jeg tror, jeg brækkede mit ben.
Emma...
Kan vi tage hjem?
Skat.
Jeg må gøre dette færdigt.
MOViEBOX www.HoundDawgs.org