-God morgon. Har ni ätit? -God morgon. Ja, tack.
Jag har plockat svamp. Ska jag steka upp lite?
Nej, tack. Jag är inte hungrig. Tack.
Okej. Ha en bra dag.
-Jo... Har ni hästar på hotellet? -Nej, vi har inga hästar.
Jaså? Jag såg foton med hästar på er hemsida.
Det stämmer. Det finns många vildhästar i trakten.
-Det är bara för att göra reklam. -Jag förstår...
-God morgon. -Var har du varit?
-Jag är här. -Vår gäst ville ju ha frukost.
-Var är Hidayet? -Han är här nånstans.
Ska jag komma med kaffet, herr Aydin? Kaffe?
-Jag har hittat svamp. -Jaså? Var då nånstans?
Är Nihal uppe?
Ja, hon var uppe tidigt och har ätit.
-Är hon på sitt rum? -Jag vet inte. Jag tror det.
-Är Necla uppe? -Hon har inte kommit ner än.
Jaså inte?
Bär in kaffet på kontoret.
VINTERDVALA
-Kommer hundarna inte att bitas? -Nej då, herr Aydin.
Ekrem!
Jag fångar hästar av Turkiets tuffaste ras.
-Vi har sett hästar för 600. -Hur gamla var de?
Hur såg ben och senor ut? Lungorna? Hjärtat? Det vet ni inte.
Ni lär ångra er. Ni betalar 500, men får 300 sen.
Jag fångar en ung och kraftig en som blir er vän för livet.
-Kan man välja färg? -Javisst.
Jag ser på hovarna om den är robust.
Jag fångade en för två år sen.
Jag lät den delta-
-i jockeyklubbens distansritt.
Den vann 80 km-loppet.
Killarna sa att den var liten som en åsna. "Åsnor leder kameler", sa jag.
Det är anatoliska hästar, det! Den vann med 45 minuter.
-45 minuter? -27 hästar deltog.
Våra förfäders hästar är vackra och uthålliga.
-När kan vi göra det? -När jag hinner och vädret tillåter.
-Nästa vecka? -Om leran har torkat. Jag hör av mig.
Har den andre betalat efter varningen?
Nej, herr Aydin.
Enligt advokaten kan han vräkas om två månader.
Hur skulle det gå till? Lagen är på hyresgästernas sida.
Det vet de inte, herr Aydin.
Jag tror inte ens att de har anlitat nån advokat.
Ibland vill jag bara sälja allt, trots att jag ärvt husen av min far.
De vet att ni är lite blödig. Det är därför de inte betalar.
Annars brukar folk betala här. Hur kan man bara strunta i att betala?
Vad annat kan jag göra, Hidayet?
På vilket sätt är jag blödig?
Vi stämmer dem. Vad annat kan jag göra?
Det finns en massa saker man kan göra, men strunt i det...
Din jävel!
Kom hit!
Upp med dig! Kom nu, annars...
-Vad händer? Varför är han blöt? -Han föll i vattnet.
Han ville hoppa över bäcken, men halkade.
-Gjorde han sig illa? -Nej, han är bara lite blöt.
-Varför slängde han stenen? -Han måste hem innan han blir kall.
-Jag ska förklara, herr Aydin. -Okej.
Kliv ur!
-Jag vill säga några ord till dem. -Okej.
Hamdi hodja!
Gå in.
God dag.
-God dag. Vad står på? -Inget.
Grabben föll i vattnet.
-Var då? Hur då? -Vid Issiz.
Han halkade när han ville hoppa över bäcken.
Vad gjorde han där?
Han spanade efter vår bil. Han slängde en sten som krossade rutan.
Det var knappt att jag lyckades bromsa in för att undvika en olycka.
-Min son Ilyas? -Ja.
-Krossade han er ruta med en sten? -Kom och se själv.
-Hur kan en grabb lyckas med det? -Säg det, Ismail. Det är din son.
Lägg av! Vad vill du?
Vad jag vill? Se på rutan! Du borde förklara dig.
Det är allvarligt. Vi var nära att köra av vägen. Skulle jag ha tigit?
-Har jag fel? -Vi ska betala den.
Det handlar inte om pengar.
Ropa på din son och fråga vad det tog åt honom.
Han vägrar att prata med oss.
Vi höll på att dö på grund av hans jäkla sten!
Det är allvarligt, Ismail.
Ilyas!
Ilyas! Kom hit!
Kastade du stenen?
Var det du?
Ilyas, kastade du stenen?
Gå in.
Det där var onödigt. Det finns ingen anledning att överdriva.
Men det är viktigt. Det är därför jag tog upp det med dig.
Hidayet.
Är ni nöjda nu? Känns det bättre nu?
En örfil mot en trasig ruta? Räcker det?
Eller ska jag ropa på honom och fortsätta?
Vad står på, Ismail? - Hidayet?
Grabben föll i vattnet. Vi körde hem honom. Det borde vi inte ha gjort.
-Ilyas hade sönder deras ruta. -Deras ruta?
-Ja, de vill ha betalt. -Har jag sagt det?
Vi ville inte att han skulle bli kall.
Lägg av.
Ni tog kylen och tv:n som betalning för hyran.
Ska ni hämnas på grabben nu?
-Ismail, försök inte. -Vad då?
-Sluta käfta emot. -Käftar jag emot?
-Ismail, passa dig. -Vad fan är det med dig?
-Nu räcker det. -Inte den tonen!
-Lägg av nu! -Sluta bråka! Vem tror du att du är?
-Jag har inte tid med det här. -Släpp mig!
-Ismail! -Kom igen, bara!
Nu räcker det! Ismail, hör på mig!
-Släpp mig! Jag ska döda den jäveln! -Ismail, sluta!
Jag ska göra mos av den jäveln! - Jag ska förstöra ditt liv!
Försvinn!
-Svär inte, din jävel! -Håll käften!
Ismail, nu räcker det. Kom!
-Dra åt helvete! -Gå in med honom.
-Vilket svin... -Hoppa in.
-Ska du argumentera med ett fyllo? -Han slutade ju aldrig svära.
Jag går och ser vad det är.
Helvete...
Hidayet, jag är ledsen. Jag är lika chockad, jag. Vad ska jag säga...?
Vad är det frågan om, Hamdi? Jag begriper ingenting.
-Det var för att du var med. -Rutan är trasig. Vi ska betala den.
Hyran också, så fort vi kan.
Vi har inte glömt. Jag ska betala själv, men vi har det lite svårt nu.
-Det var inte därför vi kom. -Men vi glömmer inte våra skulder.
Det visste herr Aydins far. Han behövde aldrig beklaga sig över oss.
Vi kom bra överens.
Ni hade inte behövt skämma ut oss på det här viset.
Eller hur, Hidayet? Vi har vår stolthet.
Sluta säga så där, Hamdi.
Vi har inte sagt nåt på månader. Måste vi urskulda oss?
-Det räcker nu, Hidayet. -Varför skickar ni en inkasserare?
Ni kunde ha pratat med oss.
-Kommunicera! -Nu åker vi.
Har vi inte gjort det?
Hur många gånger har jag pratat med dig, Hamdi? Nå?
-Tusen gånger! -Nu räcker det!
-Sa vi inte att det skulle ordna sig? -Nå? Har det gjort det?
Har det ordnat sig, Hamdi? Nu räcker det.
Ursäkta oss igen, herr Aydin. Jag ska komma och betala rutan.
Ni ska få se. Det ordnar sig.
Så fort som möjligt. Jag kommer när det passar.
-Okej. -Oroa er inte!
-Du slösar tid på vad som helst. -Vilken nolla!
-Jag beklagar igen. -En riktig nolla!
Hej då!
Trevlig resa!
Vilken jävla idiot!
Fatma, kom och titta!
-Vad är det för nåt? -Vad tror du?
Ställ ifrån dig det där. Här.
-Var ska jag ställa dem? -På baksidan, på terrassen.
Var försiktig så att de inte går sönder!
-Ge mig dem. Jag ska byta rutan. -Okej.
Nåt annat?
-Nej. -Ska jag ta en originalvindruta?
Var hittar du det?
Ingenstans. Det är därför jag frågar.
Va?
Åk nu, Hidayet.
-Har vi gäster? -Läraren Levent är här.
-Har de druckit te? -Ja, och nu vill de ha kaffe.
Hej! Har ni haft en trevlig promenad?
Ja.
-Behöver ni nåt? -Nej, tack.
-Är ni hungriga? -Nej, tack.
Tack.
-Vad gör du? -Inget speciellt.
-Min brors örtte... -Det var snällt av dig.
-Tur att du finns! -Det är salvia, inte lindblomste.
Det blir jättebra.
Fortsätt du, jag ska läsa tidningar.
Ja, gör det.
Skriver du din ledare?
Jag försöker.
Jag läste den du skrev förra veckan.
-Jag gillade den. -Vilken då?
Den om bristen på estetisk känsla i Anatoliens byar. Den var bra.
Hur gör du för att alltid hitta intressanta idéer?
-Gillade du den verkligen? -Ja, den var bra.
Det handlar inte om pengar. Fattigdom har alltid funnits.
Tre oliver kan läggas vackert på ett fat eller grävas upp ur en plastpåse.
-Jag förstår vad du menar. -Vi var hos vår hyresgäst, hodjan.
-Jaså? -Du skulle sett vilken röra det var!
-Gick ni in? -Nej, vi var bara i trädgården.
Huset är helt förfallet, trots att det bor en kvinna där.
Är man troende ska man väl föregå med gott exempel i samhället!
-Hålla rent och snyggt. -Vem är han? Känner jag honom?
Nej, det är en gammal hyresgäst från pappas tid.
Jag skulle inte känna igen honom på gatan. En skum, sjavig typ.
Jag vet inte, jag... Ska inte troende föregå med gott exempel?
Framför allt på landsbygden. Jag borde kanske skriva om det?
Bara jag tänker på det ryser jag.
Ja, skriv om vad du vill.
Kan du inte skriva för en stor tidning i stället för lokalblaskan?
Med tanke på allt jobb du lägger ner...
Det tycker jag inte att jag gör.
Jag vet inte...
Du knappar på din dator veckorna i ända. Det var bara därför.
Om du inte gav mig tidningen skulle jag inte ens veta att den fanns.
-Det är det jag menar. -Jag struntar i de stora tidningarna.
Mitt kungadöme är litet, men jag är kung över det.
Vem läser tidningen? Vem köper den?
Jag är ledsen, kära Necla, men jag håller inte alls med dig.
Jag får ibland brev från läsare som stöttar mig.
Trots alla ansträngningar är det värt det, som i går...
Ja, men ibland höjer de värdelösa författare till skyarna på Internet.
Alla har sin lilla fanklubb.
Man får inte ta det på allvar.
Det borde inte vara en referens för dig.
Men fortsätt skriva. Jag ska inte störa.
Jag lägger mig här och är tyst.
Leran gör det svårt att ta sig upp. Vill du inte grusa gången?
Turisterna gillar när det är naturligt.
Du behöver inte asfaltera. Grus är också naturligt.
Då skulle jag förlora halva min kundkrets. De är redan få på vintern.
Ja, med all den här leran!
Det är bra om det håller vissa borta. Platsen måste uppskattas.
Ska vi rusa?
-Okej. -Då springer vi!
-Har du gått upp i vikt? -Nej, inte alls.
-Min mage lyder mig inte längre. -Passa dig...
Varför det?
Jag har begravt min hustru. Jag är ensam.
Du borde oroa dig, du som har en ung, vacker hustru.
Snart undrar väl folk om Nihal är din dotter.
Du överdriver. Så illa är det inte med mig.
Har du inte sett massakern på ditt huvud?
Det är inget viktigt, men du vet Garip, byn som ligger nära dig?
-Ja, men jag har aldrig varit där. -Strunt samma.
En flicka från en förening där har skrivit till mig.
Jag brukar aldrig lyssna, men nu blev jag rörd. Jag vet inte varför.
Det är kanske åldern.
Jag borde kanske ta henne på allvar. Vad tror du?
-Vad vill hon ha? Pengar? -Inte mycket. Frågan är...
Kom in, Fatma. - Är hon seriös eller är hon ute efter nåt annat?
Du är ju en bra psykolog och kan säkert läsa mellan raderna.
-Herr Aydin, var ska jag ställa teet? -På bordet.
-Får jag se? -Brevet är i datorn.
-Läs upp det. -Okej.
Tack, Fatma.
Nihal gillar också välgörenhet. Ska vi ringa henne?
Ja, om du vill.
-Det vore väl bra? -Ja.
Om hon inte är upptagen...
Nihal? Suavi är här. Vi sitter och diskuterar.
Kan du komma, om du inte är upptagen? Vi behöver din åsikt.
Ja, på mitt kontor. Okej, då ses vi strax.
-Hon kommer. -Bra.
-Suavi, hur står det till? -Bara bra, och du?
Tack bra. Det var länge sen. Är allt väl?
Ja, jag lämnar aldrig gården, så vad skulle kunna hända?
-Och hur går det för dig? -Det rullar på, som vanligt.
Hur gör du för att se så evigt ung och vacker ut?
Det var snällt sagt. Tack. Hälsar din dotter på dig ibland?
Ibland. Hon kom när hon hade avslutat sina studier-
-och när hennes mor dog, men det är allt.
-Bor hon kvar i London? -Ja.
-Varför flyttar du inte dit? -Jag? Gud förbjude!
Jag avskyr när maken säger "oh lovely" om allt.
Nu överdriver du...
Jag förklarar för Nihal. - Suavi är redan insatt.
Jag fick brev från en kvinna som undervisar sömnad i en by i trakten.
Hon ber mig om hjälp.
Jag vet inte vad jag ska tro. Jag vill ha din åsikt.
Vad vill hon ha hjälp med?
Jag har brevet här. Ska jag läsa det?
Ja, gör det.
Okej, då läser jag upp det.
Då så... Här har vi det:
"Käre herr Aydin, först vill jag tala om att jag tillhör era beundrare."
"Varje vecka läser jag er ledare i lokaltidningen, Stäppens röst"-
-"för att få dra nytta av er klokhet och era vågade idéer."
"Vi, lärarna på yrkesskolan för flickor"-
-"är stolta över att ha en så betydelsefull medborgare."
Och så vidare... Vi hoppar över allt det där. Sen fortsätter det:
"Vår lärarkår skulle vilja bygga en liten byggnad i Garip"-
-"vår fattiga by, där vi kan lära kvinnorna i byn att sy och läsa."
"Borgmästaren har gjort vad han kan."
"Trots våra ansträngningar tog peng- arna slut och huset blev inte klart."
"Kommunen vill inte hjälpa oss."
"Vi står hjälplösa ute på stäppen med våra goda avsikter och vårt hopp."
"När vi sökte en lösning mindes jag er artikel, 'Stäppens blommor'."
"Den var som skriven för vår skull. Vi blev tårögda när vi läste om den."
"Det är inte känslomässig utpressning."
"Jag skäms inte för att buga inför er"-
-"en man som är så god, för att be om hjälp"-
-"åt fattiga i dessa karga trakter där jag är stolt över att vara född."
"Jag ska fatta mig kort."
"Vi vet att ni känner rika och inflytelserika personer i trakten."
"Ni har till och med kontakter i Istanbul."
"Så vi ville berätta om vår situation."
"Vi vill tacka er oavsett ert svar."
"Vänliga hälsningar."
Ja... Det var det.
Jag vet inte... Hon verkar ha goda avsikter och verkar intelligent.
Hon är idealist, ihärdig och tapper. Hon förtjänar säkert hjälp.
Tycker ni inte?
Nihal?
Ärligt talat...
Jag tycker inte det. Jag får såna där brev varenda dag.
Okej. Vad är det som du har invändningar mot?
Jag tycker att det vore lyx att bygga ett hus för nåt sånt.
I en håla. Borgmästaren borde kunna hitta en lokal åt dem-
-som de kan inreda. Jag tycker att hon ber om för mycket.
Inte ens kommunen vill hjälpa dem.
Kommunen fattar inte alltid vettiga beslut...
Jag vet inte, jag... - Vad tycker du, Suavi?
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Kan inte du och jag gå ihop?
-Vi kan fråga fler höjdare i trakten. -Aydin, ser jag ut som en höjdare?
Bara min mage är hög, men den lyder mig inte längre.
Ja, men ändå... - Din reaktion förvånar mig, Nihal.
Varför det?
Tack vare dig liknar vårt hotell snarare en icke-statlig organisation.
-Vart vill du komma? -Jo...
Hur kan en filantrop som du, som har hjälpt varenda skola i trakten-
-säga blankt nej? Jag förstår inte...
Det finns inget att förstå. Det är en fråga om prioritet.
Skolorna har hål i taket och trasiga fönster.
Barnen har vantar på lektionerna. Det är väl logiskt att börja med dem?
Vi har försökt samla in pengar i månader-
-men det har aldrig intresserat dig. Varför plötsligt denna generositet?
Jag väntar gäster. Jag måste gå.
Suavi, kan du titta förbi innan du går?
-Javisst. -Då säger jag inte hej då nu. Vi ses!
Vet du vad jag tror?
Nöd och fattigdom är en naturkatastrof.
Guds vilja, på nåt sätt. Man kan inte motsätta sig ödet.
Men Gud har gett oss intelligensen att bekämpa det.
Ja, det är sant, men ändå...
Det finns folk som sköter sånt.
Man ska låta dem göra sitt jobb. Du är en kreativ man, en konstnär.
Varför ska du blanda dig i det där? Ägna dig åt ditt jobb i stället.
-Herr Aydin, Hamdi är här. -Vem då?
-Hamdi hodja, imamen. -Jag ska gå. Ta emot honom här, du.
Stanna lite till.
Jag har en massa saker att göra hemma på gården.
Jag följer Suavi ut. Be imamen komma in hit.
-Välkommen, Hamdi hodja. -Tack, herr Aydin.
Behåll skorna på! Det är inte så rent här.
De var leriga. Det blir bäst så här.
-Vi har inga tofflor. -Ingen fara!
Ett ögonblick. Golvet är kallt.
Fatma, kan du komma med tofflor? Och te och kakor. Okej.
Slå dig ner, Hamdi.
-Nå, Hamdi hodja, jag är idel öra. -Jag vet inte var jag ska börja.
Ert besök häromdagen var lite...
Ursäkta... Här känns instängt. Får jag?
Jag öppnar lite.
-Ja? -Jag vet inte hur jag ska säga...
Det var genant. Vi är hemskt ledsna, men det var inte illa menat.
Gossen gjorde en dumhet. Han tog illa vid sig, men han är bara ett barn.
Javisst. Frågade ni varför han gjorde det?
Den där incidenten hade kunnat få allvarliga konsekvenser.
-Ja, naturligtvis. -Och?
Jo, herr Aydin, han tog illa upp när inkasseraren kom. Det var därför.
-Och för att hans far fick stryk. -Stryk?
När inkasseraren kom försökte förstås Ismail hindra dem.
Polisen var där. Det urartade nämligen.
Jag förstår.
Så han avreagerade sig på vår bil?
Ja, nåt åt det hållet. Jag är ledsen. Men nu skäms gossen.
Han ångrar sig och vill kyssa er hand.
Det behövs inte.
Han insisterar.
Som jag sa har vi alltid betalat våra skulder. Jag har lite pengar på mig.
Jag är här för att betala rutan. Hur mycket är vi skyldiga?
Det är inte så viktigt.
Hör med Hidayet. Jag har ingen aning.
Det var nog runt 70 lira. Det är bäst att du pratat med Hidayet.
70 lira? 70 lira för en enkel ruta?
Ja, och inte ens för en originalruta.
Hidayet kan visa dig räkningen.
Jag vet inte om jag har så det räcker.
Vänta, jag ska höra med Hidayet.
Men det gör inget. Det kan vänta.
Det är inget att jaga upp sig för. Det är bara en ruta.
Säger ni det? I så fall delar jag inte upp betalningen.
Jag betalar allt på en gång. Det blir enklast.
-Hallå? -Är du där?
Inget, jag ville bara veta hur mycket rutan gick på. 70 lira, trodde jag.
Jaså? Då hade jag fel. Okej. Tack.
Nej, det behövs inte.
Jag hade fel. Det var inte 70 lira, utan 170.
170 lira?! Hur är det möjligt?!
Det är vad det kostar.
Hidayet kan visa dig räkningen.
Om han nu har den...
Otroligt! För en ruta... Det låter konstigt.
Det kan inte stämma, herr Aydin.
-Fanns det inga herrtofflor? -Nej, inte på hotellet.
-Fatma har dem hemma hos sig. -Det går bra.
Det skyddar mot golvet...
Var ska jag ställa teet?
Där. Jag ska flytta på den där. - Hamdi hodja, kom hit.
Tack.
Då så...
Jo, Hamdi, jag äger flera hus och affärer i stan, men inte ensam.
De tillhör också min syster Necla.
Om jag skulle ha hand om alla själv-
-skulle jag inte hinna med mina böcker och artiklar, förstår du?
Det är därför Hidayet och advokaterna tar hand om hyror och stämningar.
Jag vet inte vad de gör, och berättar de det, glömmer jag det ändå.
Är han din storebror eller lillebror?
Storebror.
Häromdagen sa han opassande saker, men du ska veta-
-att jag utöver stämningen inte ens visste att ni var mina hyresgäster.
När hyran inte betalas gör advokater sånt här automatiskt.
-Förstår du? -Javisst, herr Aydin. Självklart.
Det är ni tvungen att göra. Ni har varit väldigt förstående.
Men Ismail blev frisläppt nyligen och har inte kommit på fötter än.
Han får inget arbete. Jag vet inte varför, men så är det.
Så vi behöver lite tid på oss.
Så om ni bara kan se till att vi inte blir vräkta-
-så ska vi hitta en lösning så fort vi kan. Vi är fästa vid huset.
Jag växte upp i det. Så om ni ger oss lite tid...
Vad kan jag säga? Jag förstår dig, men...
Prata med Hidayet. Jag är inte insatt i nåt.
-Har du pratat med Hidayet? Gör det! Förstår du?
Hidayet och advokaterna sköter det, inte jag.
De är insatta i allt det där.
Kom inte tillbaka hit. Jag vill inte vilseleda dig.
"I ett land med 99 % muslimer, förtjänar väl folket att ha troende"-
-"som håller rent och snyggt, är väluppfostrade och goda förebilder?"
"Veckans predikan, som hålls av våra imamer, kommer då"-
-"att mottas av de troende med glädje och beundran och upphöja dem."
"Islam är de civiliserades och de bildades religion."
Nå?
Det är bra.
-Det är inte för hårt? -Nej.
-Det är inget som kan missuppfattas? -Nej.
Du pratar inte direkt om religionen.
Du pratar om de som utövar den.
Jag avslutar med att islam är en bildad religion.
-Javisst. -Ärligt talat struntar jag i det där.
Men det är ett känsligt ämne.
Han gjorde mig så arg att jag bara måste skriva om det.
Han lyckades bli artikelns ämne.
Han var så grotesk, lömsk och hal. Förstår du?
Jag spelade imam en gång och fick fin kritik.
När jag såg honom insåg jag att jag hade gjort fel.
Jag hade missat en mängd detaljer.
-Såg du den pjäsen? -Vilken pjäs?
Den där jag spelade imam, "De sårade fåglarna".
-Det säger mig inget. -Jag rusade in och letade efter toan.
-Det var nog när jag var utomlands. -Jag kom inspringande: "Var är toan?"
-Nej. Var det en komedi? -Ja.
-Och innan... -Det säger mig inget.
Jag har en fråga: Att inte protestera mot ondska-
-vad tycker du om det?
Vad menar du?
Vad är "att inte protestera mot ondska" för dig?
-"Att inte protestera mot ondska"? -Hur tolkar du det?
När man blir överfallen av skurkar och inte försvarar sig?
-Jag antar att det är det. -Inget exempel, en logisk definition.
Je ser inget logiskt i det. En logisk definition...
Att inte protestera mot ondska-
-är att vara likgiltig inför det som fördöms av moralen. Duger det?
Och om vi gör idén om att inte göra motstånd mot ondska-
-till grunden för vårt beteende, hur skulle våra liv då se ut?
Hur våra liv då skulle se ut?
Hur de skulle se ut?
De skulle fyllas av tjuvar, mördare, galningar och kaos.
Vad skulle finnas kvar?
Handikappade och galningar, antar jag.
Du har kanske rätt, men jag skulle inte kunna smita undan som du gör.
-På vilket sätt smiter jag undan? -Det borde du tänka på.
-Du var lite för snabb. -Nej, det är enkelt.
Nån gör dig illa och du försvarar dig inte. Det är allt. Vad mer?
Vi lurar oss själva när vi försöker bekämpa ondskan.
Som om vi ville bortse från vissa aspekter.
Vilka då? - Fatma, honungen är hård. Finns det nån annan?
-Jag ska se. -Lägg den i hett vatten annars.
I stället för att bekämpa ondskan kan man väl göra tvärtom?
Så om man inte vill få tavlan stulen ska man erbjuda tjuven den?
Det är kanske en bättre lösning.
Så om jag vill gifta mig med en flicka för att hennes far är rik-
-borde hon slänga sig om halsen på mig för att planen ska lyckas?
Han skulle kanske skämmas, ångra sig och erkänna.
-Han måste få chansen. -Absurt!
Ska man låta folkmassor dödas i hopp om att mördarna ångrar sig?
Det funkar inte ens i en såpa!
Du kan säga vad du vill. Jag ändrar mig inte.
Varför skulle jag försvara mig om nån försöker göra mig illa?
Vill nån döda mig? Varsågod!
Om jag försvarar mig kommer mördaren inte att lära sig nån läxa.
Men du skulle överleva. Det är det kanske värt?
-Det är inte säkert, tro mig. -Nu slutar vi. Jag blir deprimerad.
-Vad säger du, Nihal? -Jag förstår inte riktigt.
Varifrån kommer det här behovet? Varför känner du så?
-Det är inget behov, utan en idé. -Hon vill hjälpa ondskan på traven.
Får jag?
Är det så du vill utrota ondskan? Eller är det för att få fred?
Hon vill underlätta för skurkarna.
Nej, man måste ge gärningsmannen chansen att ångra sig.
-Ge svinen en chans! Bra! -Låtsas inte som om du inte förstår.
-Det var så jag fattade det. -Hur då?
Hon sa ju att man ska hjälpa svinen att skämmas.
-Nej. -Så fattade jag det.
-Hur kan du se det så? -Hur fattade du det?
Det är enkelt: så som hon sa.
Om nån gör mig illa, en tjuv eller vem som helst-
-gör jag inte motstånd och då gör jag honom medveten.
Sluta! Vad har flugit i er? Varför ska man hjälpa ondskan?
-Vem har sagt det? -Skulle det utrota ondskan?
-Du provocerar oss. -Jag säger hur jag fattade det.
Det är enkelt att förstå. Hon säger att om nån gör oss illa-
-kan man genom att inte göra motstånd få gärningsmannen att ångra sig.
-Hur är det möjligt? -Det är inte frågan.
Man kan försöka.
Skulle judarna ha åkt till lägren självmant för att hjälpa Hitler?
"Är alla här? Då behöver de inte gasas"?
-Skojar du? -Nej, så fattar jag det.
Hjälp skurkarna att vara onda, så ångrar de sig. Sanslöst!
Antingen fattar jag ingenting eller så är du otydlig.
-Herr Aydin... De är här igen. -Vilka då?
-Hamdi. -Vilken Hamdi? Hamdi hodja?
-Är han här? -Ja, där uppe.
-Vi sågs häromdagen. Vad vill han? -Det vill han inte säga.
Inte han nu igen... Sa du att jag var hemma?
-Nej, att jag skulle se efter. -Jag är ute.
-Han vill kanske lämna nåt. -Det gjorde han inte i går.
Var han här i går? Det sa du inget om.
Ni låg och sov, så jag skickade i väg honom.
-Jaså? -Pojken är med honom igen.
-Vilken pojke? -Han som hade sönder rutan.
-Han var här i går också. -Det här blir inte lätt...
-Prata med honom nu när han är här. -Vad har du att frukta?
Inget, men han gnäller och avslutar aldrig sina meningar.
Nu när de är här kan vi inte skicka hem dem igen.
Okej, låt honom komma in. Vi hör vad han vill.
Jag ska tillämpa din teori. Jag ska acceptera allt Hamdi vill.
-Han vill dig inget ont. -Vem vet? Det vet vi inte.
Men jag sväljer allt, så får vi se om jag har förstått.
-Är du rädd för att han har en kniv? -Kanske det...
-Kom in, Hamdi hodja. -Välkommen, herr Hamdi.
Tack. Jag är ledsen att vi kommer och stör...
-Ni stör inte. -Vill ni äta med oss?
Tack, frun, men vi är inte hungriga.
Slå er ner. - Fatma, hämta te till våra gäster.
-Och kakor till pojken. -Dalen är lerig.
-Ledsen, vi är alldeles leriga. -Vad gjorde ni i dalen?
-Vilken väg kom ni? -Genvägen.
-Jag såg två silhuetter. Var det ni? -Säkert.
Det var som sjutton! Har ni gått till fots ända från byn?
-Ja, hur så? -Det är ju långt!
Ja, det är långt. Det stämmer.
Gick du till fots sist också? I går, menar jag.
-Ja. -Det var som sjutton...
Varför sa du inte det? Hidayet hade kunnat köra hem dig.
-Jag är ledsen. -Ingen fara.
Det är som träning för oss. Det är ingen fara.
-Aydin, de står upp... -Fatma, ställ teet där.
Sätt er. - Har du ingen moped?
Jag ska köpa en när vi får det bättre. Det blir bra.
-Om Gud vill... -Tur att huset ligger bredvid moskén.
Fem turer om dagen skulle bli svårt annars.
-Gud välsigne er! -Är det er son?
-Han liknar er. -Nej, han är min storebrors son.
Jag har inga barn. Jag har inte kunnat gifta mig p.g.a. mitt arbete.
-Det är väl mitt öde... -Det kommer. Du är ung.
-Ilyas är som min son. -Javisst.
Vilken klass går du i, Ilyas?
-Svara, gosse. Vilken klass går du i? -Fyran.
Herr Aydin... Jag åker till industriområdet.
-Varför då? -För att laga dörren.
-Kan det inte vänta? -Jo, men motorn låter också.
-Låter den? -Ja, det vibrerar i den.
Det kan vara cylindrarna. Jag vill inte förstöra motorn.
Okej, åk du.
Herr Aydin, som jag sa har gossen ångrat sig sen incidenten.
-Vilken incident? -Rutan.
-Det är glömt nu! -Den stackars pojken skäms så!
Han har känt sig skyldig sen den där dagen.
Det är svårt att be om ursäkt. Man måste vara mogen för att känna ånger.
Men så länge man känner förbittring får man inte frid.
Vår profet sa: "Ånger är botfärdighet."
Om en person kan övertyga oss om att han eller hon ångrar sig-
-måste vi förlåta personen. Så är det, tro mig.
Vår Ilyas är intelligent och har ett gott hjärta.
Trots sin unga ålder har han lyssnat, tänkt efter och håller med.
Han ville följa med mig hit i dag för att kyssa er hand. Jag sa till honom-
-att om han visar att han ångrar sig, så förlåter herr Aydin honom säkert.
-Eller hur? -Det behövs inte. Det är ingen fara.
Jo, det behövs visst. Annars kommer han undan med det han har gjort.
-Det är den största faran. - Eller hur, Ilyas?
Det behövs inte. Jag gillar inte handpussar.
Min far ogillade det också. - Eller hur Necla?
Nej, annars får han inte frid. - Eller hur, min gosse?
Se så, kyss nu herr Aydins hand.
Ilyas? Sa vi inte att vi skulle gå hit utan att säga nåt till pappa?
Vill du skämma ut mig inför alla? Kyss nu herr Aydins hand.
Okej då.
Ilyas.
Kom igen, Ilyas. Herr Aydin väntar.
Ilyas!
Dra inte!
Ta det lugnt.
Dra! Dra!
Låt den pusta ut.
Gå inte för nära.
-Wasabi. -Det sticker i näsan, eller hur?
I Japan gillar vi också starka saker.
Äter ni inte det i Japan?
När jag var liten tyckte jag inte om det.
Men nu älskar jag wasabi.
Vilken kyla! Jag är stelfrusen!
-Vad gör du? -Inget.
Var är Aydin?
Jag vet inte. Kanske i byn. Är han inte på sitt kontor?
Nej.
Jag gör kaffe. Vill du ha?
-Vill du ha kaffe? -Ja, jag tar lite också.
Vad ska jag ta mig till med nya husan?
Hon hade sönder två av mina älsklingsglas i maskin.
Hon sa det.
Så tunna glas klarar inte diskmaskin!
Hon ska få betala så att hon lär sig.
Överdriv inte! Glöm det!
Det gör jag inte. Jag var fäst vid dem.
Jag köpte dem i Istanbul. Såna finns inte längre.
Jag förstår, men det är ju bara glas!
Du har kanske rätt.
Det är kanske du som har rätt.
Jag vet att jag har varit irriterad av mig på sistone.
-Jag bekymrar mig. -För vad?
Det är för mycket som snurrar i mitt huvud.
-Mitt ex har blivit alkoholist. -Vem då? Necdet?
-Ja. -Han har väl alltid druckit mycket?
Det är sant, men han dricker mycket mer sen vi separerade.
Från morgon till kväll.
-Du kan inget göra. -Jag vet.
Men ibland undrar jag om vi inte mår sämre nu, efter skilsmässan.
Han där borta, i sitt tillstånd, jag här, olycklig...
-Känner du så? -Tja...
Jag försöker förstå vad jag gjorde för fel, hur det kunde bli så här.
Om du inte har kommit på det än är det nog inte ditt fel, eller hur?
Ska jag ansluta mig till dem som tror att det alltid är den andres fel?
Nej, men det behöver ju inte vara ditt fel.
Det är det jag säger. Varför kan du inte se det så?
Vad tjänar det till?
En förståndig person bör bara ta på sig sin del av skulden.
Lite blindhet gör ingen skada.
Men om du insisterar... Vad gjorde du för fel, tror du?
Jag vet inte.
Jag tänker-
-att om jag hade accepterat allt ont han gjorde mot mig...
...och om jag inte hade opponerat mig och skilt mig, till exempel...
...hade han kanske insett att han hade fel. Jag vet inte...
Vad hade förändrats om jag hade gjort annorlunda?
Så om du inte hade opponerat dig när han sårade dig-
-så hade han fått dåligt samvete?
Ja, precis. Det är vad jag tror.
Det kan låta absurt, men det är det inte.
Ledsen, Necla, men det tror jag inte på.
Efter en viss ålder förändras man inte.
Tvärtom, man lägger sig till med olater i stället.
Så att inte protestera mot ondskan hjälper bara den andra personen.
Jag tror att han ångrar sig nu.
Det är därför jag säger så. Jag känner det på mig.
Han skulle nog hämta mig om han fick tillfälle.
Om jag bodde nån annanstans hade han redan gjort det.
Men efter allt som har hänt är han lite rädd för Aydin.
Vet du vad jag funderar på att göra ibland?
-Att be honom om ursäkt. -Necdet?
Ja.
-Du har ju inte gjort nåt! -Just därför.
Det är det som är meningen, att göra den andre generad.
Och kanske locka fram det bästa hos den andre.
Du har möjligtvis inte sett för mycket på såpor på sistone?
-Än sen? -Det är bara i såna som sånt händer.
Men jag ska inget säga. Det är ditt val.
Jag tycker det är absurt, men om du vill göra det kan ingen hindra dig.
Gör som du vill, men då måste du ta konsekvenserna sen.
Glöm inte det. Det är vad jag tycker.
De där sarkastiska uttrycken, dubbeltydigheten.
Och de där små cyniska läpprörelserna.
Jag är verkligen trött på det. Jag avskyr det.
Nu går du för långt.
Om jag bad Necdet om ursäkt skulle det vara för att slippa er och detta.
Så ingen skulle hindra mig? Tur det!
Jag behöver inte be nån om lov.
Hotellet var min fars. Jag kommer och går som jag vill.
Och jag har redan betalat för att jag har sagt vad jag tycker.
Och det är jag ensam om.
-Det liknar Omar Sharif. -Hur sa?
-Fotot. Är det Omar Sharif? -Ja, han spelade in en film här.
-Här på hotellet? -Nej, i trakten.
Han är ödmjuk. Han lät sig fotograferas med alla.
-Är det sant? -Ja, han var inte alls märkvärdig.
Vad hette filmen?
Jag minns inte och vill inte säga fel.
-God morgon. -God morgon.
Herr Aydin, vilken film spelade Omar Sharif in här?
-"Monsieur Ibrahim." -Just det!
Det säger mig nåt. Var exakt spelades den in?
-I trakten. I Ishtar, bland annat. -Ishtar? Intressant.
Jag ska gå och se var det ligger.
Var är de andra?
Nihal och Necla, menar ni? De var här nyss.
-Vad gjorde de? -De pratade.
-Här i foajén. -Jaså?
Jag gick ut en minut. Sen var de borta.
-Pratade de som vanligt? -Vad menar ni?
Strunt samma. - Gör du te? - Vill ni ha?
-Ja, tack. -Fixar du det?
Ishtar är i närheten, mitt emot Akkoy.
Jag har hittat det, 20 km härifrån.
Ni hittar bättre än vi. Bravo!
Nej då...
Vad sysslar ni med? Ert yrke, menar jag. Är ni guide?
Nej, inte alls. Jag utforskar trakten.
-Att köra mc på vintern verkar svårt. -Vi föredrar när det är svårt.
-Vilka "vi"? -Vi motocrossförare.
Jag förstår...
Jag höll också på med sånt när jag studerade.
Jag liftade över hela Europa med vänner. Gick det inte, tog vi tåget.
Det var tider, det...
Vi sov var som helst. Världen tillhörde oss.
Livet verkade oändligt.
-Ungdomens energi... -Att lifta är inte min grej.
Jag vill vara självständig. Jag vill kunna klara mig själv.
-Därför föredrar jag motorcykel. -Sover ni på hotell?
Nej, jag har ett tält, men här ville jag inte slå upp det.
Och här liknar en grotta. Det är lika naturligt som ett tält.
-Och så hade jag saker att skriva. -Vad skriver ni?
-Det jag upplever. -En reseberättelse?
Det finns reseanteckningar också. Det är lite som essäer.
-De ska publiceras i en bok. -Vad bra.
-Jag skriver också en bok. -Jaså?
En tjock, seriös tegelsten.
"Den turkiska teaterns historia."
Det finns inget seriöst skrivet om det, tyvärr.
Jag gör mycket research. Gamla dokument, artiklar, böcker...
Jag är nästan klar. Nu ska det bara färdigställas.
-Det svåraste är att komma i gång. -Det är sant.
-Ni var väl teaterskådespelare? -Ja.
-Så det är därför? -Ja.
Jag säger hellre bara "skådespelare". Teater är inte så populärt numer.
Jag stod på scen i 25 år.
Jag kan stolt säga att jag aldrig var med i nån såpa-
-trots lockande erbjudanden.
Jag glömmer aldrig vad Omar Sharif sa.
När han hörde jag var skådespelare såg han på mig så här och sa:
"Skådespeleri handlar om att vara ärlig." Han har rätt.
Häftigt...
-Vi har förresten köpt en häst. -Får man rida på den?
Den måste vila några dagar. Hur länge stannar ni?
Här? Det vet jag inte. Det har jag inte bestämt än.
Jag tar en dag i taget, utan att tänka på morgondagen.
Annars är det ingen resa längre. Då förlorar man äventyrskänslan.
Hur ska jag säga?
Ett inrutat liv är inte ett riktigt liv.
Eller som man säger: "Medan man är upptagen med projekt pågår livet."
Det stämmer.
Skulle du inte åka till torget med Fatma?
Jag sa åt henne att åka dit själv. Jag hade inte lust.
-Har du läst ut boken jag lånade dig? -Ja, för länge sen.
Nå? Vad tycker du om den?
Förtjänar den att översättas?
Nej, det tycker jag inte.
-Får jag fråga dig en sak? -Javisst.
Utom om det där med att protestera mot ondska, är du snäll...
Jag har sånt flyt just nu, så jag vill skynda mig att skicka in det.
Av din entusiasm att döma har du hittat guld.
Inte direkt.
Det är fortsättningen på artikeln som väckte så stort intresse.
-Är det sant? -Ja, enligt Vehbi.
Tidningen fick arga samtal...
Du känner Vehbi...
Han överdriver för att få tidningen att verka inflytelserik.
Din artikel var inte det minsta polemisk.
Nej, men man vet aldrig...
Varför ska du lägga dig i det där?
Du är skådespelare. Skriv om det du vet nåt om.
Man väljer inte alltid ämne. Det är ämnet som väljer dig.
Alla har förstås rätt att skriva om vad de vill.
-Men sen skördar man det man sår... -Vad menar du?
Det är skillnad på en erfaren experts åsikter och på en amatörs.
Kan inte en utomstående ibland se saker klarare?
-Inte i det här fallet. -Vilket fall?
Häromdagen läste jag noga artikeln som du gav mig.
Jag kunde inte sluta, utan läste fler.
Än sen?
Jag var nog inte uppmärksam tidigare, men de kändes annorlunda nu.
-På vilket sätt? -Jag vet inte...
-Har Nihal läst dem? -Det tror jag inte.
De intresserar henne inte.
Är hon inte intresserad av vad hennes man skriver?
Borde hon vara det? Hon läser dem kanske i smyg...
Det är typiskt hennes stil.
-Hon är mästare på passiv kritik. -Hon skulle ändå inte vara objektiv.
Glöm det.
-Nå? -Jag skulle inte kunna vara så modig.
Vad menar du?
Jag kan inte våga uttala mig så tvär- säkert om sånt jag inte behärskar.
"Uttala mig tvärsäkert?"
Då tycker du att artiklarna är sämre än jag trodde?
Jag har inte sagt att de är dåliga. Det handlar om nåt annat.
Nåt annat? Vad då?
-De är... -Mediokra? Bleka?
-Jag hittar inget adjektiv. -Harmlösa?
-Är det det du vill säga? -Jag vet inte... Kanske.
-Du är väldigt generös i dag... -Jag försöker vara realist.
-Så bra! Bravo! -Jag kan sluta med det, om du vill.
För sent. Anden är redan ute ur flaskan...
Bestäm dig. Du ville ha min åsikt och fick den.
Det är sant.
Förr i tiden beundrade vi dig.
Vi trodde att du skulle bli stor och berömd.
Men det blev du aldrig.
Berget födde en mus. Beklagar att jag gjorde er besvikna.
Det är inte ditt fel.
-Vi satte ribban för högt. -Så bra, det var ju skönt att höra...
Och vad tyckte du om "Stäppens blommor?"
Det var den artikeln som fick mig att öppna ögonen.
-Berätta mer. -Hur ska jag säga?
Denna smöriga romantisering, denna naiva, svaga självövertygelse...
Han tar inga risker.
Författaren försöker bara slå in öppna dörrar-
-för att vara tillmötesgående.
Det är lyriskt uttryckt, men det stinker sentimentalitet.
-Så det går dig på nerverna? -Jag gillar inte den stilen.
Så du tycker att jag ska sluta skriva?
Nej, det är bara min åsikt.
Tur att inte alla tycker som du...
Javisst.
-Vilka då? -Nu blev du nyfiken, va?
Nej, det var bara för att du nämnde det.
-Du blev väl inte arg? -Nej, inte alls.
Säkert?
Bara lite. Ibland är författare väldigt känsliga för kritik.
Men jag överlever, oroa dig inte. Fast det är ingen konstruktiv kritik.
Det är som om du döljer nåt. Det irriterar mig.
Det är kanske mig du avskyr, och inte mina artiklar?
-Absurt! -Det är sant.
Man måste tillstå att vi är väldigt olika.
Vi ser olika på allt, på livet. Men det är väl bara naturligt.
Ju äldre man blir, desto petigare och fyrkantigare blir man.
Så det är bara naturligt att du inte gillar dem.
Motsatsen hade varit förvånande. Jag borde kanske vara glad. Förstår du?
Hur som helst vill jag inte gå in på det närmare.
Otroligt hur du jämt lyckas prata dig ur saker och ting.
Du lyckas jämt rättfärdiga dig själv.
Kan vi sluta nu?
-Du hade en fråga när du kom. -Jag har ställt den.
Nej, vad ville du veta?
Vad din artikel handlade om.
-Nej, jag tror dig inte. -Jo, det var min fråga.
Okej. Religion, moral... Inget som intresserar dig.
Jag förstår.
Du har hittat en syndabock att utnyttja. Sluta trakassera honom!
Necla, nu blir jag arg! Varför säger du så?
Vad har du med religion, tro och andlighet att göra?
Har du besökt en moské? Har du bett så att du kan prata om andlighet?
Måste jag gå till en moské för att få prata om religion?
Vad angår det dig att imamens fötter stinker?
Han gick tio kilometer i kylan. Vad kan han göra när han kommer hit?
-Vad menar du? -Det vet du mycket väl.
-Nej, jag förstår inte. -Då ska jag förklara.
Det är inte rätt att prata om andlighet-
-när man aldrig har gråtit vid eller besökt sina föräldrars grav.
Det finns sätt att gråta på som du inte känner till.
Okej. Fortsätt.
Jag önskar att jag var lika blind som du.
Då skulle jag ha en massa intressanta saker att göra och slippa ha tråkigt.
Blir du aldrig trött på att tjata om samma saker om och om igen?
Ihärdighet är det enda sättet att gå till djupet med ett ämne-
-och skapa nåt nytt. Jag förstår inte hur du kan ha tråkigt.
Jag har aldrig tråkigt en sekund.
Leda är en lyx i dag.
Var det inte det tidigare?
Jo, leda har alltid varit en lyx. Är du nöjd nu?
Hur kan vi vara så olika?
Det är svårt att tro att vi är syskon.
Det finns alltid ett flitigt och ett slött syskon.
Ett smart och ett korkat. Ett socialt och ett introvert. Så är det bara.
-Än sen? -Det är bara normalt.
Jag förstår fortfarande inte hur jag kunde lämna Istanbul-
-för att begrava mig här med er.
Jag tynar bort i den här hålan.
Jag trivs var som helst, bara jag har ett sovrum och böcker.
Antingen kan man skapa sig ett hem och sysselsätta sig eller inte.
Du har tråkigt för att du inte gör nåt.
Det gick ju bra när du översatte. Nu gör du inte ens det.
Det är klart att man måste ha ett arbete, en passion.
Sysslolöshet föder onda tankar.
Det beror på vad man kallar att arbeta.
Det är inte att ägna sig åt tomt prat.
-Vad är det då? -De som tänker är väldigt aktiva.
-Även om de inte gör nåt. -Så du har fullt upp med att tänka?
Jag vet kanske inte vad jag vill göra. Jag har inga passioner.
Och vad gör du? Du slösar bort dina bästa år på saker som inte angår dig.
Är du inte less på att knepa och knåpa som en alkemist?
-Jag blir deppig bara av att se dig. -Vad är det med dig, Necla?!
Har du vaknat på fel sida? Varför hackar du så på mig?
-Lugna ner dig. -Jag förstår att du är frånskild.
Ingen man står ut med en så vass tunga.
-Lika barn leka bäst... -Vad menar du?
-Tja... -Vem pratar du om?
-Din hustru. Ni har blivit lika. -Är det Nihals tur nu?
-Jag struntar i vad ni tycker om mig. -Det är mina åsikter, inte Nihals.
Hon går runt och tror att hon är en skyddsängel, men gör inte ett dyft!
-Jo, ser föraktfullt på mig. -Är det vårt fel att du inte gör nåt?
Vad hindrar dig från att göra nåt?
Hon går runt och sprätter och kallar det välgörenhet.
En frälsningsritual av en kvinna som aldrig har arbetat...
Vad ska hon göra?
Välgörenhet är inte att slänga ben åt en svulten hund...
...utan att dela det när man själv är hungrig.
Var och en gör så gott den kan. Vad är problemet?
-Vad ger det här jobbet dig? -Vad har det med saken att göra?
Du fortsätter att gräva där man redan hittat allt.
Sluta spilla krut på döda kråkor. Det är slöseri med tid.
Det ger inget nytt.
-Vad är nytt? -Du är den store tänkaren, inte jag.
Det är det universella som intresserar mig.
Herregud, var lite realistisk för en gångs skull!
Ska du prata om realism?
Att syssla med konst och bidra till andlig utveckling, är det alkemi?
Nej, men om ni stora tänkare kunde lösa allvarliga problem-
-löser sig allt tjafs ni nu sysslar med av sig själv.
Ser man en stad uppifrån ser man också träd, floder och ängar.
Men ni snöar in på en liten punkt, av lathet eller feghet.
-Vi går återigen i cirkel. -Vi får tycka olika. Varför bråka?
Vet du vad ditt problem är? Du lurar dig själv för att slippa lida.
Ja, just det. Man måste våga se sanningen i vitögat.
Om man vill nå en sanning måste man ibland offra nåt, käre Aydin.
Du är en skicklig skådespelare och har glömt hur det är att vara sig själv.
Du vänder kappan efter vinden.
Man måste lära sig att leva med sig själv.
Ska jag vara realist? Hör då på mig:
Du är dömd att leva ensam i leda resten av ditt liv-
-för du är feg och lat.
-Jag? -Ja, du parasiterar bara på andra.
Du tror att du är nåt.
-Lugna ner dig! -Jag är lugn.
Du tror att du kan säga och göra vad som helst.
-Hur kommer det sig? -Det är inte sant!
Varifrån har du fått det?
Du vet inte vad realism är.
Jag? Det var det värsta...
Jag lovar, så fort du stiger över tröskeln-
-ber jag för att du inte ska säga nåt som retar upp mig.
När du sitter bakom mig känner jag hur du provocerar för att slippa ledan.
-Jag blir stel i ryggen. -Jag har visst oanade talanger...
Som om nån skrubbade min rygg med kalla händer.
Jag ryser och kan inte skriva!
-Vad pratar du om? -Måste du alltid vara så jobbig?
-Du blev arg... -Det är därför du är ensam.
Du har varken en make eller vänner. Du är helt ensam i världen.
Eller har jag fel?
Räcker det med realism?
Det var en personlig realism. Du har rätt.
"Att tänka är viktigare än att agera."
Så säger alla gamla fegisar och slöfockar.
-Tror du att du kommer undan med det? -Vilken monolog!
-Hej! Hur står det till? -Bra, och du?
Tack bra. Jag skulle vilja checka ut.
-Jaså? -Ja, vi åker jättetidigt i morgon.
-Jag förstår. Ska ni redan ge er av? -Ja.
-Vi kommer att sakna er. -Tack.
-Trivdes ni här? -Javisst.
-Har ni haft det bra? -Ja, jag var jättenöjd med hotellet.
-Rummet var jättefint! -Så bra!
Hur mår du? Jag visste inte att du var här.
-Det var jag som bjöd Suavi. -Jag anade det.
-Firar vi nåt? -Nej, vi har ett möte.
Ett möte? Varför all denna mystik? Militärhemligheter?
-Har jag inte sagt det? Jo... -När då?
Jag minns inte. Du sa: "Hm." Ditt ointresse förvånade mig.
Sa jag: "Hm"? Det minns jag inte.
Strunt samma. Det angår dig ändå inte, och det visste du.
-Nihal, var sa du det nånstans? -Det minns jag inte.
Har du hört? Det angår dig inte...
Ska jag ta rocken?
-Var är Necla? -På sitt rum.
-Varför det? Är hon arg? -Nej. Jag kan se efter.
-Nej. Kom hon ner i morse? -Det tror jag.
-Varför undrar ni det? -Gå du.
Jag trodde att du inte gick ut längre.
Det gör jag inte, men jag kunde inte säga nej till Nihal.
Låt dem inte skinna dig. De får aldrig nog och du kan inte säga nej.
Ser jag så lättlurad ut?
Jag varnar dig bara, som en gammal vän.
Kan jag få en kaffe? - Efter kaffet går jag.
-Stanna. -Nej, det är inget för mig.
-En liten stund. -Nej, tack.
-Levent! Kom in! -Hej!
Hur är det? Ska jag ta din rock?
Var har magistern hållit hus? Jag tänkte gå.
Hos armén. Överstens fru var där.
-Än sen? -Fruar behandlas väl offentligt.
Men får de chansen-
-stoppar de dem i säckar och slänger dem i vattnet!
-God dag. Aydin, Nihals man. -Angenämt. Levent, läraren.
-Jag anade det. -Varför det?
Ni är ofta här. Jag har hört talas om er, men jag vet inte vad ni gör.
Nihal kan förklara bättre.
Men vi samlar in pengar för att hjälpa eftersatta skolor.
Sen Nihal började har vi gjort enorma framsteg.
-Bravo! -Tack.
-Stå inte bara där, mina vänner. -Jag ber er...
-Levent, vad vill du dricka? -Jag tar gärna din goda kaffelikör.
Javisst. - Vill nån annan ha nåt? - Suavi?
Senare, tack.
Jag tar en te, Nihal. Tack.
Nå, Bulent, hur många skolor finns det i området?
Levent, inte Bulent.
-Tre i centrum. -Och hur många elever?
Vi är 75... Och 150... 250-300. Hur så?
Inte mer? Jag trodde att det var fler.
Titta, det snöar!
Fortsätter det blir det svårt att ta sig upp.
Aydin!
Kan du komma? En lampa i köket är trasig.
Jag kommer.
Vilken? Den där?
Förlåt. Jag sa så för att du skulle komma.
Ta inte illa upp, men det här är ett privat möte.
Än sen?
Det är meningen att vi ska slutföra-
-flera månaders arbete.
Än sen?
Kan du gå härifrån?
Prata om vad ni vill. Har ni nåt att dölja?
Det är inte det.
Inser du hur respektlös du är?
Varför det? Jag säger bara att det är ett privat möte.
Sanslöst! Du är omgiven av män, men slänger ut din make.
Var inte löjlig! Vi är flera kvinnor och det kommer snart fler.
Det blir svårare när du är med.
Du blandar dig i allt. Låt oss sköta det här på vårt sätt.
Om jag hade ett sånt möte-
-och du var med skulle jag aldrig vara så fräck.
Jag förstår inte. Jag förstår mig inte på sånt här.
Vi har hållit på i ett år. Du har aldrig visat nåt intresse förrän nu.
-Vad är du ute efter? -Jag är inte ute efter nåt.
Jag hade snabbt känt det och gått självmant.
Det som gör mig arg är din fräckhet, att du vågar säga så.
Ja sa det inte inför de andra. Jag ber dig snällt här.
-Vad mer kan jag göra? -Jag vet inte...
Men jag vet att jag aldrig hade gjort så mot dig. Det är jag säker på.
Samma gamla scener som upprepas. Jag vill inte ha det så här längre.
Okej. Gör som du vill. Jag går, så kan du stanna.
Jaså?
-Jag ger mig av. -Redan?
-Måste man, så måste man. -Det kan vara halt. Det är farligt.
Det gör inget. Man måste leva farligt.
Häftigt...
-Vart ska ni? -Vi får se... Dit vägen leder mig.
-Var Hidayet där? -Ja, jag har betalat rummet.
Det var inte det. Ni behöver inget? Lite färdkost?
Nej, tack.
-Då så... -Ja.
Trevlig resa!
-Tack. -Glöm oss inte.
Nihal, stör jag?
Du behöver inte gömma nåt. Jag har bara en fråga.
Jag lyssnar...
Ni samlade visst in pengar i går, stämmer det?
Ja, hur så?
-Varför sa du inget? -Borde jag ha gjort det?
Nej, men det hade kunnat vara bra.
Jag hade kanske velat ge ett stort bidrag.
Det är nog ingen bra idé.
Det går bra ändå. Vi behöver inte dig, tack.
Kom igen... Man behöver alltid mer.
Jag är faktiskt rik. Det är naturligt att stödja ett utbildningsprojekt.
-Vi har inte bett om nåt. -Ingen har bett dig om nåt heller.
Trots det har du möte hos oss utan att säga nåt till mig, eller hur?
Snälla Aydin, vi har levt i fred i två år utan att lägga oss i varandras liv.
Varför denna plötsliga förändring?
I går ville du förödmjuka oss, mig och mina gäster. Det såg jag nog.
-Jag? Aldrig i livet! -Visst...
Jag fick inte en blund i natt.
Om vi börjar bråka som förut igen kan jag inte stanna, ska du veta.
-Hotar du mig? -Varför skulle jag göra det?
Jag varnar dig bara, det är allt.
Om du skulle ge dig av, vart skulle du då ta vägen?
Vart som helst. Jag vet inte. Till Istanbul.
Jag skulle hitta ett jobb och börja arbeta.
Min lilla Nihal...
Är du inte trött på att tjata om samma sak, om och om igen?
Som om jag hindrade dig.
Har jag hindrat dig att åka? Åk du! Du borde prova på det.
Hitta ett jobb med minimilön, och jobba från åtta till sex...
...så får du se om du har tid och ork att rädda världen sen.
Det gör jag om jag måste.
Hellre det än att slösa bort mitt liv på att parasitera på en arrogant man.
Tack vare dig är mitt liv helt tomt.
Jag snyltar på dig och spenderar dina pengar-
-på bekostnad av min frihet och värdelösa lojalitet.
Vet du hur det känns att skänka bort nån annans pengar?
Nej, och vet du varför?
Jag har slitit i hela mitt liv för att slippa veta det.
Jag hade ingen barndom eller ungdom.
Ert problem är att ni har ett för bekvämt liv.
Du är otacksam.
Jag vill att du slutar med era hemliga möten i mitt hem.
Jag tar bara emot nära vänner i mitt hus.
De där värdelösa typerna kan pyssla med sin välgörenhet nån annanstans.
Jag vill inte höra nån som jublar mitt i natten i mitt hem.
Det förbjuder jag.
Och den där lärartölpen bryr sig inte om vad skolan behöver eller inte.
Han är bara ute efter att lura uttråkade neurotiker som du.
Varför vill du inte förstå mig?
Varför är du så orättvis?
När jag kom i går var min enda avsikt att hjälpa dig och stötta dig.
Aydin, låt mig vara!
Vi behöver vara ifrån varandra. Nån av oss ger sig av, eller så separerar vi!
Okej, du behöver inte skrika för det. Jag ska ändå ge mig av.
Det är bestämt sen länge.
Jag ska stanna i Istanbul ett tag.
Jag måste ordna saker till min bok. Men er insamling bekymrar mig.
Det är allvarligt. Jag borde lösa det först.
Så kom och sätt dig, så pratar vi om det som civiliserade människor.
Kom!
Nihal, jag ber dig snällt. Kom och sätt dig.
Kom.
Nihal!
Nihal, kom då, för sjutton!
Nihal, älskling...
Du har bildat gruppen för att du älskar människor och är samvetsgrann.
Jag ser inget ont i det. Jag tänker stötta dig hela vägen.
Jag respekterar din intelligens och ditt hjärta. Framför allt ditt hjärta.
Men jag kan inte låta en så känslig operation-
-som skulle kunna orsaka en katastrof-
-skötas av dig och de där gamarna.
Trots dina goda avsikter.
Vägen till helvetet är kantad av goda föresatser.
Du saknar erfarenhet och kan inget om livet.
Du förhastar dig och är lättlurad.
Du litar direkt på folk. Du är omgiven av opålitliga medhjälpare.
Du är ute på hal is, Nihal. Ska jag vara uppriktig?
Det finns två fällor som ni inte kan undvika.
För det första kommer det inte att hända nåt i skolorna.
Och ni lär förlora en förmögenhet för att ni inget kan.
Ditt namn kommer att nedsvärtas. Pengarna kan jag betala.
Men om ditt och vårt namn nedsvärtas?
När det väl har hänt kan vi inget göra för att stoppa det.
Vi kommer att anklags för att ha roffat åt oss.
Och då står du där ensam, utan vänner.
-Vi kommer att få skulden. -Vart vill du komma?
Till det jag säger: Er insamling är bra.
Men den oroar mig lite. Det är inget för amatörer.
Därför känner jag mig tvungen att ingripa för att undvika problem.
-"Tvungen?" -Ja.
Jag tänkte åka till Istanbul, men först måste jag ordna det här.
Sånt här är allvarligt. Det är ingen lek.
Det har skett så många bedrägerier på sistone.
Känner du till den nya lagstiftningen?
Kom till saken.
Jag vill se listan över bidrag och utgifter.
Och namnen på dina medarbetare.
De är säkert att lita på, men man kan aldrig vara nog försiktig.
-Menar du allvar? -Nihal, låt oss vara förståndiga nu.
Litar du inte på min erfarenhet och ärlighet?
Vad är du ute efter?
Varför skulle jag vara ute efter nåt?
Vad vinner jag på det?
Jag vill bara undvika bekymmer. Det har jag väl rätt till?
Nå?
Visa listan över bidrag och utgifter så ser jag om det är några problem.
-Jag vill veta hur det ligger till. -Jag har inget att dölja.
Allt ligger där. Se själv.
Där?
Ursäkta, men jag förstår mig inte på det här.
-Har du inte en lista över bidragen? -Vi har underskrivna dokument.
Nihal, älskling...
Du vet inte vad du sysslar med. Hur är detta möjligt?
Har ni ingen lista som sammanfattar allt?
Man måste ha kopior på alla kvitton till bidragsgivarna. Har du det?
Nej.
Och alla pengar eller föremål som skänks-
-måste registreras med fakturor eller kvitton. Har ni gjort det?
Inte det heller. Det är jätteviktigt.
Jätteviktigt.
Tänk om de vill göra skatteavdrag för sina bidrag?
Och om nån skattefuskar? Då får du skulden och hamnar i fängelse.
Jag är ledsen, men såna detaljer är jätteviktiga.
Kvittona måste numreras och katalogiseras. Har ni gjort det?
Jag tror inte det... Jag ska ta hand om allt det här.
Gör det, bara! Gör vad du vill!
Okej. Så här gör vi:
Jag tar med mig allt det här till mitt kontor.
Jag kan kolla upp allt det här med mina program.
Jag säger till dig när jag har kollat allt, okej?
Hör den här dit?
Då så...
Är det allt? Är det mer, tar jag det också.
Gör det!
Ta allt, bara!
Det var allt jag hade kvar. Ta det ifrån mig, bara!
-Ta allt ifrån mig! -Vad tar det åt dig, Nihal?
Ta för dig, bara! Allt är ditt! Glöm inte det här.
-Här! Ta allt! -Vad gör du?
Nihal, älskling...
Du uppför dig som ett barn. Jag vet inte vad jag ska säga.
När du förstår hur viktigt det är kommer du att tacka mig.
Du ska få se...
Nihal, hör på mig... Jag kommer tillbaka med allt.
Jag har inte tittat på det. Jag har ändrat mig.
Jag tänker inte lägga mig i.
Ärligt talat ids jag inte.
Jag har fullt upp som det är. Du gör som du vill.
Jag åker förresten i morgon. Det är redan bestämt.
Jag blir borta hela vintern.
Det är lugnt på hotellet och Hidayet är här.
Jag åker till Istanbul i morgon.
Nihal, sluta nu! Jag ger mig ju av. Vad mer begär du?
Tack. Din altruism gör mig gråtfärdig.
Minns du...
...att du en dag sa att om jag ändrade vissa saker hos mig...
...skulle du förlåta allt. Minns du det?
Du anser alltså att jag är skyldig till nåt.
Så jag vill att du kortfattat och lugnt förklarar-
-så att jag en gång för alla förstår-
-vad jag är skyldig till.
Jag är för trött för att prata. Kanske senare.
Vad rör det sig om för sorts fel?
Vad har jag gjort dig?
Du är ung och vacker och vill leva ditt eget liv.
Jag är äldre och du avskyr mig för det. Är det det som är mitt fel?
Jag tvingade dig inte att gifta dig med mig.
Jag har aldrig hindrat dig från nåt.
Du lever ditt eget liv i din del av huset.
Du har till och med ordnat möten här.
Vill du ha större frihet är det inget som hindrar dig.
Allvarligt, om du vill skiljas tänker jag inte hindra dig.
Jag vill inget av det där.
Det är klart att jag ville gifta mig med dig.
Det är inte för att du är äldre än jag.
Jag vill inte vara fri för att älska nån annan.
Jag har alltid känt mig äldre än du.
Men du är outhärdlig.
Du är egoistisk, föraktfull och synisk. Det är det som är felet.
Det är möjligt. Det är kanske sant. Jag vet inte.
Men jag erkänner åtminstone att jag har fel ibland.
Det har jag aldrig sett dig göra, eller har jag fel?
Ska du hacka på mig hela natten ska du veta att jag inte orkar svara.
Jag vill inte hacka på dig, men jag upprepar min fråga.
Jag vill veta: Vad jag är skyldig till?
Vad har jag gjort för fel? Vad har jag gjort dig?
Jag medger...
...att du är kultiverad och ärlig.
Rättvis och plikttrogen.
På det stora hela stämmer det. Det kan jag inte säga nåt om.
Men ibland använder du dig av det för att förtrycka och förödmjuka andra.
Din stora moral gör att du hatar hela världen.
Du avskyr troende, för att tro för dig är tecken på arkaism och okunskap.
Du avskyr icke-troende för att de saknar tro och ideal.
Gamla är reaktionära, inskränkta och oförmögna att tänka fritt.
Unga tänker för fritt och överger gamla traditioner.
Du försvarar gemenskapens dygder...
...men misstänker alla för att vara skurkar-
-och hatar folket. Säg vem du inte hatar.
Kan du inte för en gångs skull försvara nåt som du är emot-
-eller visa känslor som inte gagnar enbart dig själv?
Det går inte.
Du har alltid lyckats förhindra vår separation.
Det passade mig nog.
Jag var för ung för att ge mig av.
Jag hade varken modet eller pengarna.
Och jag hade ingenstans att ta vägen.
Men har du aldrig haft dåligt samvete över att en ung, stolt, frisk kvinna-
-förtvinar av tomhet, leda och rädsla?
De första åren var jag rädd. Nu skäms jag.
Jag har slösat bort mina bästa år.
Jag förlorade mina goda egenskaper på att slåss mot dig.
Jag har blivit hård, sträng, reserverad och misstänksam.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Jag vet inte om jag kan uttrycka nåt längre.
Våra vägar har skilts åt under samma tak.
Var och en går sin väg.
Vi hade kunnat ha det bättre.
Nu är det för sent.
Du kan inte förstå. Man måste ha vuxit upp i en by utan el, som jag...
...för att uppskatta ett vackert och ombonat hem, som det här-
-och sin hustrus röst, även om hon bara förolämpar en.
Vi hade en trist ungdom.
Vi visste inte hur man var lycklig.
Inte hur man gjorde nån lycklig heller, tydligen.
Men som jag sa gjorde vi det inte med avsikt.
Våra avsikter var goda, våra drömmar oskyldiga och rena.
-Vi ville bara se en bättre värld. -Jag tror dig inte.
Jag känner dig. Du står inte på en scen längre.
Alla har goda föresatser-
-men som du sa är vägen till helvetet kantad av dem.
Det där är bara struntprat. Alla de där fina orden klingar bara falskt.
När du plockar fram dem vet jag att du försöker med ett sista trick.
Men jag har aldrig förstått vad du vill ha av mig.
Hur som helst ber jag dig en sista gång:
Även om du ser vår aktivitet som en illusion eller kvinnlig logik-
-så låt oss hållas. Jag har ingen annan tröst.
Hela min ungdom har jag kämpat mot dig.
Tack vare det här arbetet har jag fått självförtroende.
Mitt trista liv har fått en mening.
Ett mål som jag är stolt över. Så låt mig hållas.
Nihal, älskling...
Du är en generös, känslig och rationell kvinna.
Allt du säger låter verkligen vettigt.
Men att idealisera en man och se honom som en gud-
-för att sen bli arg på honom-
-för att han inte är den där guden, är väl orättvist?
Jag hade velat vara den där stora, karismatiska aktören du drömde om.
Men det är jag inte. Jag är en enkel man.
Det värsta är att jag tänker förbli det.
Hur som helst ger jag mig av i morgon.
Jag kommer inte tillbaka förrän till våren.
Men innan jag åker vill jag skriva upp ett bidrag på din lista.
Gör det, om du vill. Listan ligger där. Skriv vad du vill.
Jag ger ett anonymt bidrag.
Jag lägger pengarna här, okej?
Nihal, jag hoppas att allt går bra för dig.
Gör som du vill.
Glöm inte att jag finns här om du behöver mig.
Men passa dig för läraren. Han verkar lurig och manipulativ.
Det känner jag lång väg.
Jag råder dig att omge dig av folk som har samvete, principer och sensmoral.
En dag kommer du att förstå.
Samvete, moral, ideal, principer...
Livets mening... Du upprepar alltid samma ord.
Du missbrukar dem för att såra och förödmjuka folk, och förtala dem.
Själv anser jag att det är den som ständigt använder de här orden...
...som är skum.
Jag är trött. Jag skulle vilja sova nu, om du inte har nåt emot det?
Necla?
I väg med dig!
Borde vi inte ringa för säkerhets skull?
Det är redan gjort. Flygen är inställda, men tågen går.
-Är du säker? -Ja, jag pratade just med dem.
Tågen rullar, ingen fara.
Okej.
Då åker vi.
God dag.
-Tåget till Istanbul går väl? -Ja, det kommer.
-Ingen försening? -Jo, en halvtimme-timme.
-En halvtimme-timme? -Ja.
-Men det kommer? -Det ska det göra.
Okej. Tack.
-Tåget är försenat. -Jag hörde det.
Ert bagage står där.
Jag borde kanske åka tillbaka till hotellet, om de skulle behöva mig.
Ska jag åka eller stanna? De kan behöva mig på hotellet.
-Ska jag åka eller stanna här? -Stanna.
Skulle jag kunna få sätta mig här?
Det drar där.
Vi är i sällskap. Kan ni flytta på er?
Ni kan väl sätta er där?
-Och vägen till Suavi? -Till hans gård?
-Det är långt, herr Aydin. -Det var inte frågan.
-Är den framkomlig? -Nej, herr Aydin.
Vi måste åka via byn.
Då så, då åker vi.
-Vilken trevlig överraskning! -Vi hade vägarna förbi...
Så roligt! Kom in i värmen.
-Stig på. -Tack.
-Hitåt... Sätt er där och värm er. -Tack.
Jag väntar på Levent. Jag trodde att det var han.
Fast med honom vet man aldrig... Ibland dyker han inte upp.
Vi ses varje lördagseftermiddag. På söndagsmorgnarna jagar vi.
Två gamla ungkarlar... Vi stöttar varandra.
Suavi, får jag sträcka ut benet? Jag har kramp.
-Lägg det högre. -Du har det bra här.
Det är fint och ombonat. Du har sköna soffor.
Ni måste frysa. Jag har nåt åt er.
En enda droppe och man glömmer kylan. Säg vad ni tycker.
Vi dricker det när vi jagar. Vi har det i våra pluntor.
Kylan är inget att leka med.
Läraren är ung och stark, men jag behöver nåt i mig.
Jag avstår nog. Jag är inte van. Har du lindbloms- eller salviate?
-Det får du hemma. Här bestämmer jag. -Som du vill. Tack.
-Jag brukar synda lite... -Det förtjänar man i vår ålder.
Nu är jag varm igen.
-Tack. -Den värmer bra, kaminen.
Jag eldar inte överallt längre.
Sen min fru dog har vissa rum fått bli lager.
Jag installerade kaminen här. Så här sitter jag och trycker.
Och så spar det pengar.
-Hur gjorde du med brevet? -Vilket brev?
Det du läste upp för Nihal och mig.
Från flickan i Garip som ville ha hjälp.
-Jag har inte gjort nåt åt det. -Här kommer läraren!
-Herr Aydin! Roligt att se er igen! -Tack, Levent.
-Sitt kvar. -Jag är stel.
Så länge det inte är värre än så... - God dag.
-Vi hade vägarna förbi. -Så bra!
-Är vägarna svårframkomliga? -Hemska!
-Herr Aydin, jag väntar utanför. -Okej.
Hidayet... Kom hit.
Ursäkta.
Berätta inte för nån där hemma att jag är här.
Nej då. Vad ska jag säga?
-Inget. -Men om de frågar?
Hitta på nåt. Ingen får veta att jag aldrig åkte.
-Okej. -Jag litar på dig.
Det var trevligt att träffa er sist, men så försvann ni plötsligt.
Ja, det dök upp nåt oväntat. Jag blev tvungen att gå.
-I dag har jag större tur. -Här.
-Tack. -Drick! Det får dig att tänka klart.
Hallå? Nåt nytt?
Säg inget till fru Nihal eller nån-
-men vi är hos Suavi, på hans gård. Han åkte aldrig.
Han ändrade sig.
Inte vet jag. Jag kan inte gärna fråga... Varför skulle jag ljuga?
Vad säger du?
Börja inte nu igen, Fatma. Jag står ute och fryser! Vad tror du?
När jag var barn lekte jag här i trädgården.
Det kändes som om livet här med mina föräldrar skulle vara för evigt.
Vart tog allt vägen? När blev huset tomt?
När blev mammas lilla gosse den här gamla ensamma fylltratten?
Jag gifte mig. Jag fick ett barn.
Var är de? Min fru är död och begraven.
Min flicka bor på andra sidan jordklotet.
Därför säger jag: Eftersom det finns saker man inte kan göra nåt åt...
...måste man vara lite smidig.
Man ska inte döma folk. Man måste ta saker och ting som de är.
Är det inte varmt här? Kan vi öppna lite?
Javisst, öppna fönstret.
Ska vi också flytta över dit, Levent?
-Gå före du, jag ska hämta en sak. -Okej.
Det är varmt. Jag har druckit lite. Jag är yr. Jag borde inte ha druckit.
För sent...
-Hur gammal är du, Levent? -35.
-Det ser du inte ut för! -Jo, då.
-Har du familj? -Min familj bor i Yozgat.
-Min mor och min äldre syster. -Är du inte gift?
Det är väl ödet... Det har aldrig blivit av.
Jag har inte träffat den rätta och har inte råd än.
Din lön räcker gott och väl för att leva här.
Ja, men jag skickar hälften till min mor och sparar åt min syster.
Hennes bröllop kommer i första hand.
Jag får vänta till senare.
-Hur länge har du varit här? -Det är mitt fjärde år.
Tänker du stanna?
Jag skulle kunna ge mig av, men man vänjer sig.
Och så kan jag inte bara lämna Nihal med allt arbete.
Det är inget problem. Det finns alltid nån som kan ersätta dig.
Javisst, det har ni rätt i.
-När jag var liten stammade jag. -Är det sant?
Jag teg hela min barndom. Det är därför jag pratar så mycket nu.
-Förlåt om jag pladdrar på. Säg till. -Ingen fara.
Det förtjänar du, min vän.
Hur som helst lyssnar jag helst.
-Jag varnade er... -Varma kastanjer!
Ve den som inte smakar! Se upp, det är varmt!
Han serverar spruckna kastanjer!
Ja?
God kväll. Förlåt att jag stör.
Jag söker Hamdi hodja. Är han hemma?
Ett ögonblick.
-Fru Nihal? Välkommen! -Tack.
Förlåt, jag var där inne... Kan jag stå till tjänst?
Förlåt att jag kommer så sent.
Ingen fara. Stig på!
-Det är inte för sent? -Nej då, inte alls.
-Stig på! Stå inte kvar i kylan. -Tack.
-Sätt er vid kaminen. -Här blir bra, tack.
Det drar vid dörren. Behåll skorna på.
-Tack. Jag ska inte stanna länge. -Som ni vill...
Hoppas att allt är bra, fru Nihal? Förlåt... Att se er ensam så här...
Jag ville veta hur Ilyas mår. Vi blev så oroliga...
Vi hörde hur det var, men jag ville hälsa på.
Ilyas mår mycket bättre. Tack och lov är febern borta. Han mår bra igen.
Vi blev oroliga, men i går slog han upp ögonen igen.
Han har tråkigt hemma, eftersom han inte kan gå i skolan, men mår bra.
Det är inte lätt.
Jag blev orolig när jag hörde att det var lunginflammation.
Hans mor skötte väl om honom? Pojken tog sin medicin och blev frisk.
Ja. Tack.
-Är herr Aydin inte med er? -Nej, jag kom ensam.
Jaså? Välkommen...
Ni måste frysa. Det är iskallt ute. Vi har te. - Sevda!
-Jag ska se i köket. -Det behövs inte.
Ingen fara.
Gör du dina läxor?
-Eller? -Ja.
-Vad är det för ämne? -Matte.
-Gillar du matte? -Ja.
-Vad vill du bli? Ingenjör? -Nej.
-Vad vill du bli då? -Polis.
Varför det?
-God kväll, frun. -God kväll. Vem är ni?
Mamma, det här är fru Nihal, husägarens hustru.
-Har hon med sig tv:n? -Nej, det är en annan historia...
Kom, mamma.
Jag såg på imamen. Jag vill ha min tv.
Fru Nihal är inte här för det. Hon hälsar på Ilyas.
-Har du ont i knäet? Täck över det. -Nej!
-Som du vill. -Tar ni mig inte till doktorn?
Skäm inte ut oss inför fru Nihal. Du ville ju inte gå dit.
Det var för mycket folk. Jag vill ha en privatläkare.
Men jag sa ju att vi kunde gå till en, vår kusin Samet.
-Har du glömt vad hans mor gjorde? -Det var hon. Han är doktor.
-Jag vill att en doktor kommer hit. -Okej.
-Han ska komma hit. -Sevda, hämta min rosenkrans.
-Jag är ledsen. -Ingen fara.
Som barn fick vi lära oss respekt, sen medlidande. Gud signe våra gamla!
Om ungdomen visste, om ålderdomen kunde...
Jag ska inte störa er länge till.
-Jag vill prata med er. -Varsågod.
Kan vi talas vid i enrum?
Javisst, varför inte?
Vi kan gå in dit, men det är nog kallt.
Det gör inget.
Då gör vi det. - Sevda! Tänder du i spisen?
Jag tar ert te.
-Tack. -Ingen orsak.
-Hur många rum har ni? -Tidigare var det två.
Vi har byggt till det här, med er framlidne svärfar herr Samis tillstånd.
Så nu har vi tre rum. Det här är mitt rum.
Det är kallare här, så vi har en spis. Jag eldar i den under kalla vintrar.
-Men inte i år, som tur är... -Det stämmer.
-Herr Hamdi, jag vill fråga er en sak. -Varsågod.
-Er lillebror, herr Ismail... -Storebror.
Förlåt... Vad sysslar han med?
Han är arbetslös. Tidigare jobbade han i gruvan i Tozlu.
Men han råkade tyvärr i trubbel.
Han satt inne i ett halvår. Sen dess är han arbetslös.
Varför satt han i fängelse, om jag får fråga?
-Vad hade han gjort? -Det här är genant...
Jag vill inte att ni ser honom så...
Men jag kan inte dölja det Gud redan vet.
Det har säkert gått rykten om det.
Några slynglar trakasserade hans fru, Sevda, fick vi veta efteråt.
En natt hörde Ismail oljud. Han sprang efter killarna på gatan.
Jag skäms, men de hade tagit Sevdas underkläder från strecket.
Han fick inte tag i dem, men skällde ut Sevda.
Stackarn hade inte ens märkt nåt.
Dagen därpå mötte Ismail slynglarna på torget. De drev med honom.
Ismail drog kniv och skadade en av dem.
Han fick ett halvår för det.
Ismail har alltid varit lite vild. Han släpper inte folk inpå livet.
Sen han satt inne har han blivit ännu mer misstrogen.
Han pratar inte med nån i byn längre och han fick sparken.
Han isolerar sig och har börjat dricka, men inte hemma.
Han arbetar inte.
Vi fick betala operationen och skadestånd. Vi fick skuldsätta oss.
Eftersom vi bara har min lön är det svårt.
Så vi kunde inte betala hyran.
Jag förstår herr Aydin. Vi ger honom bekymmer med vår obetalda hyra.
-Men jag hoppas hitta ett arbete till. -Jag förstår.
Jag hoppas att det ordnar sig.
Ja, det är därför jag är här.
Jag ska inte uppehålla er. Det är sent.
Ta det här och ta emot dem.
-Vad är det för nåt? -Öppna.
-Vad är det? -Missförstå mig inte.
Jag vill ge er de här pengarna. Ta emot dem, är ni snäll.
Ja, men jag förstår inte... Varför? Varför ger ni oss dem?
Oroa er inte. Jag vill inte ha nåt i utbyte.
Ni ska inte betala tillbaka.
Se det som en vänskaplig gest.
Jag är ledsen, fru Nihal. Jag vet inte vad jag ska säga.
Det är väldigt mycket pengar... Hur kan jag ta emot dem?
De räcker nästan till ett hus. Vad ska folk säga?
Herr Hamdi... Ingen kommer att få veta nåt.
Det stannar mellan oss.
-Välkommen. -Tack.
-Förlåt att jag stör så sent. -Ingen fara.
Ismail, fru Nihal, herr Aydins hustru.
Jag vet, jag hörde det.
-Vad står på? -Ismail, kom och sätt dig.
Kom.
Fru Nihal oroade sig för Ilyas.
Hon kom och hälsade på honom. Det är därför hon är här.
Och det där?
Fru Nihal gav oss de här pengarna. Det var väldigt snällt.
-Varför det? -Utan nån speciell orsak.
Jag tänkte att ni kunde behöva dem så att ni kan få era saker tillbaka.
-Vad säger herr Aydin om det? -Han vet inte om det.
Han kommer inte att få veta nåt heller.
Utmärkt.
Alla dessa pengar... Är det inte för mycket?
Vad motsvarar det? Vad tänkte ni på när ni kom med så mycket pengar?
-Inget. -Ursäkta...
Vi är ledsna. Han är lite förvånad.
Ismail, vill du inte fräscha upp dig?
-Nej, det behövs inte. -Då hämtar jag kaffe åt dig.
Det gör dig gott. - Fru Nihal, jag hämtar mer te åt er.
-Det har kallnat. -Det behövs inte.
Jo, jo...
Sevda?
Jaha...
Då ska vi se...
...om det stämmer.
Det här måste vara till...
...Ilyas för att han riskerat livet för att rädda sin fars förlorade heder.
Och det här...till brodern Hamdi för hans självuppoffring.
Han knäböjde och bad om ursäkt för att ha fyra munnar att mätta.
Det här...måste vara till pappan, fylltratten Ismail-
-som blev nerslagen inför sin son och skämde ut sin familj.
Men det blir över.
Det här är till vår hjältinna, fru Nihal-
-som lättar sitt samvete genom att ge allmosor-
-till dem som är mindre lyckligt lottade än hon.
Det stämmer alltså.
Ni har räknat rätt.
Det var verkligen snällt av er.
Men det som ni glömmer, fru Nihal...
...är att ni framför er har...
...ett berusat svin som inte kan uppskatta er generositet.
När jag ser allt det här-
-tänker jag att det inte är ett liv vi lever, utan en dålig pjäs.
-Det är ett skitliv! Har jag fel? -Nej.
Man måste resa sig. Stå upprätt. Rak som en pinne.
Och säga: "Kom igen! Slå mig, om du vill!"
Stå rak, som en man. Vi ger inte efter, vi gråter inte.
Vi står upp! Såna är vi, herr Aydin.
I dag kommer våra moraliska värderingar från våra religioner-
-som förkastar och förnekar mycket i världen.
Om jag är emot dem, varför grundar jag då mitt liv på dem?
I så fall är mitt liv helt tomt.
Antingen måste man stärka sina värderingar...
...eller skapa nya värderingar.
Suavi, min bror, det måste vi.
-Det är bra om du kan det. -Ja, men hör på...
Vi lever så gott vi kan.
Men en del försöker kritisera en för det.
När man möts uppstår det konflikter.
Men starka, nyfikna, uppfinningsrika personer går sin egen väg.
De stärks bara av konflikten.
Det gör dem bara mer flexibla.
Konflikten öppnar deras sinnen och föder kreativiteten.
När jag ser dem tänker jag att de struntar i kritik, för de är modiga.
Vi borde göra likadant. Visst kan vi säga:
"Ni dricker som svampar och stoppar i er."
"Sen pratar ni om att hjälpa fattiga skolor."
Men man ska inte lyssna på dem.
Under jordbävningen för sex år sen, när hotellet inte tog emot offren-
-utan hjälparbetarna i stället, för att tjäna pengar-
-tänkte nog en del så.
-Intressant. -De förebrår er för att ni är rik.
-Det är möjligt. -Vänta lite här nu...
Vad har det med saken att göra?
-Jag ska ge ett exempel. -Vad insinuerar du?
Det fanns orsaker till att vi inte tog emot offren.
Du insinuerar utan att veta bakgrunden!
Vad skulle man göra av de hundratals människor som kom från utlandet?
Var skulle de bo? Vem skulle ha dragit fram folk ur spillrorna?
Jag sa inget. Det var ett exempel.
Det förvånar mig att du kommer med såna åsikter, Bulent.
Jag dömer inte. Jag uttryckte mig kanske illa. Jag menade...
-Ja, det gjorde du, Levent. -Nej då.
Det ligger nåt i det du sa, men du uttryckte dig illa.
Jag sa bara att det finns såna människor.
Vad har det med mig och mitt hotell att göra?
Jag säger bara att folk kan säga...
-Dessutom... Vänta... -Det är precis det jag säger.
-Jag har gett bidrag i många år. -Bravo! Men jag pratar inte om det.
Senast i går skänkte jag en stor summa till en insamling.
Och jag gör det alltid anonymt för att vara diskret.
-Det är sant. -Bravo! Jag säger inte motsatsen.
Han uttryckte sig illa.
Måste jag stå ut med såna pikar och sarkasmer för att vi har lite pengar?
Jag menade att det finns såna människor och de kan dra åt helvete!
Det tycker jag också.
Men man kan inte döma utan att vara insatt i hela situationen.
-Jag uttryckte mig illa. -Lite moral och samvete, tack!
-Gosse, säg att din tunga slant. -Det hör inte hit. Det är absurt!
-Det var inte det han ville säga. -Vem pratar om moral och samvete?
-Jag kan inte tolerera såna åsikter. -Om du angriper honom personligen...
Jag teg i femton år. Jag talar fortare än jag tänker. Jag borde ha tigit.
Är det normalt att jag blir påhoppad för att jag har pengar?
Uppfann jag världen? Gud skapade den.
Vad kan jag göra åt det? Det finns inte ens nån rättvisa i naturen - eller här.
-Jag pratade om de som... -Det är inte mitt fel.
Jag ville säga samma sak, men ni började prata om moral och samvete.
-Jag uttryckte mig klumpigt. -Han menade inte...
Han menade inget illa. - Du förivrade dig. Men du sa bra saker också.
-Man måste tänka efter först. -Sant.
-Man kan inte... -Jag... Strunt samma.
Vi har ätit och druckit gott. Jag ska gå och lägga mig.
-Jag har inte sovit på två dagar. -Kom, så ska du få en filt.
Tack, min vän.
Fylltratten ska sluta pladdra.
Jag ska vara tyst, men innan jag går...
-Det här är ert område, herr Aydin... -Inte alls.
Jag ska avsluta med ett Shakespearecitat:
"Samvete är en glosa för pultroner..."
"...påhittad först för att de starka tämja."
"Vår starka arm vårt samvete nu vare och svärd vår lag."
God natt.
Ett ögonblick.
Tillåt mig då att bidra till den här kvällen med några ord-
-som svar:
"Vårt oundvikliga öde är att bli besvikna över allt vi tar oss för."
"Varje morgon tänker jag ut lysande projekt..."
"...och tillbringar dagen med att gå och driva runt."
Så där, ja.
Än en gång fick du till det.
Hur är det? Det är ingen fara. Slappna av.
Beklagar. Jag är ledsen. Vilken röra!
-Ingen fara. Kom nu. -Jag är verkligen ledsen.
Vi går ut. Lite frisk luft i snön gör dig gott.
Kom nu, min vän. Kom.
Ta inte i för mycket. Kom.
-Jag är ledsen. -Nu går vi ut. Följ med mig.
Vi går dit bort. Sen får det räcka.
Han måste vara lätt. Han sjunker inte ner.
-Stanna. Stanna! -Jag är rädd att vi ska köra fast.
Backa lite. Backa.
Stopp!
Herr Aydin?
Det var inget. Vi kan köra nu.
Fatma!
Nihal... Jag gav mig aldrig av.
Jag kunde inte.
Har jag blivit gammal eller galen, eller har jag blivit en annan människa?
Tro vad du vill.
Jag vet inte.
Men den här nya mannen inom mig håller mig kvar.
Så kör inte bort mig, du heller.
Jag vet nu att det inte finns nåt som väntar i Istanbul.
Allt är främmande för mig där, precis som överallt.
Du ska veta att jag bara har dig.
Jag saknar dig varje minut, varje ögonblick.
Men jag är för stolt för att någonsin erkänna det.
Det skulle vara hemskt eller omöjligt för mig att skiljas från dig.
Trots att jag vet att du inte älskar mig längre.
Jag vet att det inte kan bli som förut igen.
Men det behöver det inte bli.
Ta mig som din tjänare.
Som din slav.
Låt oss fortsätta leva tillsammans, på ditt sätt.
Förlåt mig.
DEN TURKISKA TEATERNS HISTORIA
EFTER ANTON TJECHOVS NOVELLER
Översättning: Lotta Rossi www.btistudios.com