Wyoming-cowboy er på vej.
Han kom ind som nummer to i aftes, nu går han efter førstepladsen.
Hvor mange vil se det igen?
Wyoming-cowboy er på dybt vand.
Jake Blake kommer ind.
Kom så, Big Jake. Vis dem, hvad du har.
Ja.
UNDER DE HISTORISKE APOLLO-MISSIONER I 1969-1972
GIK 12 MÆND PÅ MÅNEN.
DEN SIDSTE AF DEM VAR GENE CERNAN.
Start tændingssekvensen.
Tænd motorerne om fem, fire,
tre, to...
NIVEAU 195
Jeg er det heldigste menneske i verden.
Jeg lever ikke i fortiden, for det meste.
Men sommetider giver man sig selv lov til at tage tilbage i tiden.
Jeg kigger derop...
og så tænker jeg i et halvt minut.
Jeg kan rejse derop med tankens hastighed.
Gør klar til overgangen.
Vi kommer ind.
Der er den. Fortsæt.
Og der er den, Houston. Der er Camelot.
Lige foran.
Jeg ser den.
Vi har dem alle. 42 grader.
Femogtyve fod i sekundet til 400. Det er lidt højt, Geno.
Ok.
Meget lidt støv.
Fyrre fod, nedstigning om tre.
- Afvent landing. - Afvent.
Tyve fod.
Landing om to. Ti fod.
Ti fod.
Og kontakt.
Stop, skub.
Motor stop. Motorarm. Fortsæt. Afslut overstyring.
Når du rammer overfladen, er støvet væk,
motoren er slukket,
der er ingen larm.
Du er på magisk vis i en anden verden.
Det var mit livs mest stille øjeblik.
Ren stilhed.
Helt utroligt.
Jeg voksede op på mine bedsteforældres gård i Wisconsin.
Ingen elektricitet, ingen traktorer, kun heste.
Så mit mål i livet var at eje en gård.
Der kan jeg bare være den, jeg er.
Jeg tænker: "Min far ville have elsket det."
Han var en altmuligmand.
Han kunne trække ledninger, bygge dig en garage
eller lave VVS-arbejde i dit badeværelse
og sådan lærte jeg alt det af ham.
Han sagde: "Om det er i skolen",
på en fodboldbane, eller hvad du laver...
bare gør dit bedste.
"Og så lover jeg dig, at du en dag vil overraske dig selv."
Det er som at komme ned af LEM, men...
hvis jeg falder her, går det galt.
170 KCBQ. Den legendariske Gene Cernan er med os.
SAN DIEGO CALIFORNIEN
Tal lidt om søværnet, for dette er en stor søværnsby,
og du opholdt dig her.
San Diego er som et andet hjem.
Jeg tilbragte mine bedste år, da jeg kom ud af Pensacola, i San Diego,
i cirka tre og et halvt år...
Fra jeg var 22 år til 27 år,
var dette mit liv.
Ind og ud af San Diego mens jeg lettede fra hangarskibe.
Det er her, det hele begyndte for mig.
Når man er 22, 25 år,
er man uovervindelig og selvsikker.
Der er intet, man ikke kan klare,
du ved, kom bare an.
Faktum er, at søværnets luftfart risikabelt.
Der er ikke en stor fejlmargin.
Hvis man er sløset, slår man sig selv ihjel.
Man lever i det miljø.
Man lever i den kultur...
ADVARSEL: MOTORLARM
men man elsker det, og man bliver ved med det,
og det er ikke afskrækkende, fordi "det sker ikke for mig."
Det sker ikke. Det sker altid for ham den anden.
Han dummede sig. Jeg dummer mig ikke.
Den attitude måtte man have.
- Er det dig? - Selvfølgelig.
- Det er dig. - Brandvarm militærpilot.
Uovervindelig, usynlig og selvsikker. Husker du det?
Det er en overdrivelse.
- Der... - Der er vi, sådan.
Stingers, så kører vi,
ud over grænsen. Diamant-rullen.
Sådan der.
Det var sjovt, Baldy.
Ja, vi var flyvende.
Mit første cruise med Gene var med den gamle U.S.S. Shangri-La.
Det var en konstant konkurrence.
Om hvem, der kunne lande bedst,
hvem der kunne bombe bedst.
Vi satte os i fly og jagtede hinanden i skyerne.
Vi var ret imponerede over os selv.
TIDLIGERE PILOT
Vi havde store egoer.
Men jeg tror, man skal have...
et stort ego...
for at overskue
den intense flyvning, som vi var trænet til at udføre.
Det er svært nok at lande et fly på et hangarskib om dagen,
men når man gør det om natten, tænker man ikke på kæresten.
Det gjorde Gene måske, men ikke jeg.
Jeg tog det meget seriøst. Hvem ved med Cernan?
Han er afslappet på den måde.
Jøsses. Så er der bål.
Tænk tilbage, til da du og jeg var i 113 sammen, okay?
Vi fløj sammen hele tiden,
men konkurrerede vi med hinanden?
Jeg var meget bedre venstre-vingemand, end du var højre-vingemand.
Nej, men jeg var en meget bedre bombepilot, end du var.
Du var heldig, hvis du bare ramte jorden.
Hvorfor var du så dårlig til at bombe?
Det var dig, der styrede våbentræningen.
Baldy, det er 240.000 mil væk.
Alle kan ramme det.
Og min CEP var 50 mil.
Du var nogenlunde til at bombe.
Du var ret god til at komme ombord på en båd,
jeg vidste, at du var bange om natten.
Skal jeg høre på det sludder?
Hvis jeg skal høre på det...
Beaudine Landon Courville,
jeg laver en cirkel over marken, men jeg kommer efter dig.
Okay. Jeg er på en...
At flyve er en stor del af mit liv.
Man skal have en lidenskab, en kærlighed,
til det man laver, ellers skal man ikke lave det.
Jeg var stewardesse for Continental Airlines,
og jeg boede i Los Angeles,
og jeg var i lufthavnen, og han stod i køen.
Jeg kunne ikke huske ham,
men han sagde, jeg smilede til ham, og han syntes, jeg var dejlig.
Så tænkte jeg: "Han ved ikke, jeg skal smile til alle,"
det var en del af mit job.
Første gang han kom hjem til mig,
havde han en Chevrolet fra 1956, og den havde
larmende lyddæmpere.
Jeg tænkte: "Du godeste, han er en Karl Smart."
Hun sagde, hun hørte det, da jeg kørte ind i indkørslen,
og hun sagde: "Hvad har jeg rodet mig ud i?"
Jamen...
Vi var meget forelskede.
Han var alt, jeg kunne ønske mig.
CERNAN-PARRET
Så vi købte et hjem, og jeg begyndte at arbejde.
Jeg arbejdede, indtil jeg fik Tracy,
og det var to år efter, vi blev gift.
Han var god med hende.
Han var meget god og tosset med hende. Som han stadig er.
Det er hans Punk.
Han kalder hende Punk.
NYHEDSHØJDEPUNKTER FRA 1961 INDTALT AF ED HERLIHY
DE RØDE HAR MAND I KREDSLØB
Mennesket fik sin første succes i rummet,
da russerne skubbede en mand over grænsen.
Det var Yuri Gagarin,
russerne feterede som den første til at gå i kredsløb om Jorden.
Det var årets propaganda-kup.
Efter den russiske flyvetur, fremskyndede USA sine planer.
Kommandør Alan B. Shepard blev sendt i sub-kredsløb.
Ulig den russiske rejse
fandt det sted i fuld offentlighed.
Det var en periode, hvor Amerika desperat havde brug for en helt,
og Alan blev astronauternes helt. Mercury Seven var...
de ægte pionerer for det, der skulle ske i fremtiden, som ingen af os...
havde forudset, særligt ikke mig.
For mange år siden
blev den store, britiske eventyrer George Mallory,
som senere døde på Mount Everest,
spurgt om, hvorfor han ville bestige det.
Han sagde: "Fordi det er der."
Rummet er der, og vi ville bestige det.
Og månen og planeterne er der,
og nye håb for videnskab og fred er der.
Og derfor, mens vi sætter sejl,
beder vi om Guds velsignelse
på den mest risikable og farlige
og største rejse, som mennesket har begivet sig ud på.
Tak.
Jeg havde to reaktioner.
Manden havde lige givet et kæmpe ansvar...
DIREKTØR, JOHNSON SPACE CENTER
på os i rumprogrammet. Men jeg blev glad for at høre det,
meget glad for at høre det.
På den anden side,
hvis jeg så på det, der skulle gøres for at nå dertil,
tænkte jeg, at han var skør.
Vi havde sammenlagt 20 minutters erfaring med bemandet rumfart.
Vi havde aldrig været i kredsløb, og vi blev udfordret til at rejse til månen.
Og vores præsident havde tilliden...
NASA DIREKTØR
til at vi kunne klare udfordringen.
VELKOMMEN ASTRONAUTER COCOA BEACH SKOLE
Han var så betaget af det,
og jeg sagde til ham: "Vil du lave sådan noget?"
Han sagde: "Ja, meget gerne."
Det vil jeg gerne, bare giv mig chancen.
Men når jeg bliver god nok,
når jeg bliver kvalificeret,
når jeg opfylder alle krav, vil der ikke være noget at lave.
Alt pionerarbejde vil være slut.
Tro på dig selv. Man ved aldrig, hvilken skæbne der venter en.
Jeg fik en opringning om, at NASA søgte nye astronauter,
og om jeg var interesseret i det.
Det kan du tro!
Jeg blev inviteret til Houston,
men blev advaret om ikke at tale med nogen om det.
Jeg hoppede ind i en taxa,
kørte ind til centrum,
tjekkede ind på det gamle Rice Hotel under et falsk navn.
Det var som en skør spionfilm.
Og i hotelbaren mødte jeg
en hel gruppe af landets bedste testpiloter,
som alle var tjekket ind i samme navn:
Max Peck.
I de følgende dage var der en masse papirarbejde,
og de spurgte om alt muligt, jeg ikke vidste noget om.
Næste skridt var en fysisk undersøgelse i San Antonio.
Jeg har aldrig prøvet noget lignende.
Alle åbninger i kroppen fik noget proppet ind i sig.
De sprøjtede koldt vand i vores ører og drejede os rundt.
Jeg var meget svimmel.
Så satte de os i en tosse-kasse
for at se, hvordan vi reagerede på det uvisse.
Op var ikke længere op, det var ned.
Rød var grøn, grøn var rød, venstre var højre.
De gjorde alt for at forvirre os.
Til slut
fik vi bare at vide: "Tag hjem."
Ring ikke til os. Vi ringer til dig."
Min kommende chef, Deke Slayton, ringede.
Han sagde: "Geno, vi har et job til dig i Houston, hvis du stadig vil have det."
Og fra det øjeblik...
var mit liv forandret for altid.
14 PILOTER TILSLUTTES USAs ASTRONAUTHOLD.
Jeg var blevet valgt til rumprogrammet.
Jøsses.
TILLYKKE DU GJORDE MIG MEGET STOLT
BEMANDET RUMFARTØJSCENTER TIL HØJRE
ØRKENTRÆNING ROLL ♪ 15
Vi gennemgik hele grundtræningen,
før vi blev tildelt en flyvetur.
Vi havde ørkenoverlevelse,
vi lavede lidt vandoverlevelse, vi lavede jungleoverlevelse.
De gav os en fiskekrog og en machete
og satte os af med helikopter
et sted midt i junglen i Panama.
Al den overlevelsestræning lærer dig noget om dig selv.
De fleste af os havde ingeniørbaggrunde,
men vi var begyndt i skole igen.
Kredsløbsmekanismer, som jeg intet vidste om.
Geologi, som jeg vidste meget lidt eller intet om.
Vi lavede noget et sted hele tiden.
De tog på arbejde om morgenen og kom sent hjem,
og det er før, de trænede til en mission, de var bare...
rekrutter på det tidspunkt.
Og vi blev bombarderet med fotografer og pressen,
det var som en hvirvelvind.
Det var berømmelse.
Ikke nødvendigvis lykke, men det var berømmelse,
og man måtte lære at håndtere det.
Man gik med en glorie over hovedet.
Man var noget særligt.
"SYSTEMERNE ER KLAR" KLARGØRING AF SEDR's.
I 1965 SATTE NASA GEMINI-PROGRAMMET I VÆRK
EN SERIE AF TOMANDSKAPSLER SKULLE I KREDSLØB OM JORDEN
FOR AT PERFEKTIONERE OPGAVERNE TIL EN MÅNEREJSE
RUMFARTØJS CHECKOUT-FACILITET
En dag, sagde de meget selvsikkert,
vil vi bestille en tid til dig
for at få tilpasset en dragt.
En rumdragt!
Lige pludselig.
Hold da op.
Man ved ikke, hvad det fører til, man ved, hvad det betyder.
I efteråret 1965 blev Gemini 9-besætningen offentliggjort.
Charlie Basset skulle være førstepilot sammen med Elliot See,
og Tom Stafford og jeg skulle være backup-besætning.
Og Charlie og jeg lavede det samme.
Vi fløj sammen. Vi rejste steder hen sammen.
Vi trænede sammen.
Vi lavede alt sammen,
som vores del af rumfartøjet skulle gøre.
Så vi blev ret gode venner.
Og i februar 1966...
skete det uventede.
Jeg hørte et stort brag, og så, få sekunder efter,
var der en stor eksplosion, en stor sort sky bredte sig,
og dele af flyet fløj rundt omkring.
Kunne de ikke reddes?
Nej. Slet ikke.
Lige efter ulykken kom Gemini 9 backup-besætningen,
Eugene Cernan og Thomas Stafford,
sikkert til Houston i et lignende fly,
og NASA annoncerer,
at de nu er hovedbesætningen på Gemini 9-turen.
Det var en smertefuld tid.
Det var forfærdeligt.
Man indså, hvor farligt det var.
Sigt.
Det var meget traumatisk.
Men vi skulle udføre et arbejde...
KOMMANDØR, GEMINI 9
vi skulle udføre missionen.
Og vi havde kun lidt tid at gøre det i.
Jeg havde meget erfaring med Gemini.
Gene havde ingen erfaring.
Så vi skulle fokusere på at få ham opdateret
i alle de procedurer og teknikker og pligter, han havde.
Pludselig, efter ulykken...
var jeg på min første mission.
Det er Gemini opsendingskontrol.
T-minus ti, ni, otte,
syv, seks,
fem, fire, tre,
to, en, nul.
Opsending i gang.
CERNANS JOB VAR EN TO TIMERS RUMGANG...
DEN LÆNGSTE NOGENSINDE
DET INDEBAR ANVENDELSEN AF EN JETPACK
PLACERET BAGERST I GEMINI-KAPSLEN
Den rigtige verden har mange overraskelser
og vi fandt mange af dem på Gemini 9.
Da jeg trådte ud af rumfartøjet,
gik vi i sandhed ud i det uvisse.
Snoren var omkring 25 fod lang,
og den var som en slange.
Hvis den ledte mig tilbage til fartøjet,
ramte jeg den med min fod, arm eller hjelm...
og så røg jeg ud igen.
Jeg vendte på hovedet, til siden.
Jorden var måske heroppe,
den var måske hernede, jeg ved det ikke.
Jeg var hjælpeløs.
Jeg prøver at se, hvad jeg laver...
og det fungerer ikke.
Og det går ikke væk, hvis jeg ikke gør noget ved det,
og jeg vidste ikke, hvad næste skridt var.
Da jeg kom om bag fartøjet, var snoren ikke mit problem.
Min opgave var at samle jetpacken.
Jeg skulle tænde for ilten og brændstoffet,
og når jeg drejede på dem...
kom jeg ud i rummet.
Vi havde ingen håndtag,
fodafsatser, tøjr, eller noget.
Jeg arbejdede hårdt.
Min puls var oppe på 160, 170.
Jeg vidste det, holdet på Jorden vidste det.
Jeg vidste, jeg drev lægerne til vanvid dernede,
for de havde aldrig oplevet det før.
Glem ikke, at rumfartøjet
går rundt om Jorden hvert 90. minut.
Og når solen gik ned,
duggede han til, så han ikke kunne se noget.
MIT TRYKMÅL ER DUGGET TIL. MIT SYN ER DUGGET TIL.
KAN DU SE NOGET, GENE?
Det var meget frustrerende her på Jorden
at lytte til Gene og vide, han havde problemer,
men der var intet, jeg kunne gøre.
Hans kropstemperatur steg.
Kernetemperaturen steg.
HEJ HOUSTON, GEMINI 9.
ROGER, VÆRSGO.
JEG HAR GIVET ET NO-GO TIL AMU'EN
OG JEG VIL HAVE HAM TILBAGE TIL RUMFARTØJSSNOREN.
- Okay, forstået. - Roger, og vi er enige i den no-go.
Det var en proces,
hvor vi for første gang skulle forstå,
at der var noget ved
dette element af rumfart,
som vi ikke havde styr på endnu.
Vi måtte lære meget hen ad vejen.
Jeg var meget skuffet...
jeg blev sendt derop for at udføre et job...
og jeg fik det ikke udført.
Tom Stafford gjorde det glimrende,
Cernan gjorde det godt... men der var svære øjeblikke,
og det lærte vi meget af.
Det var Cernans fejltagelser,
der fik os til at gøre det på den rette måde.
GEMINI 9 KAPSEL
Vi flyttede herind, da Tracy var ni måneder gammel...
i 1964.
Huset er næsten 50 år gammelt. Kvarteret er næsten 50 år gammelt.
Der var ikke meget her.
På hjørnet boede Mike Collins.
Charlie Bassett, Al Bean boede længere nede af gaden.
Rusty Schweickart boede her.
Det lille hus
har meget historie i væggene, hvis de kunne tale.
Vi var alle ret tætte,
men jeg var nok tættest med Martha Chaffee.
Hun var min nabo, og vi var meget tætte.
Vi gik altid frem og tilbage...
ASTRONAUTS KONE
jeg mener mellem vores huse.
Vi gik til samme frisør, og vi spiste frokost sammen,
og alt det, som kvinder gør.
Vi var som søstre.
Vi var meget tætte.
APOLLO 8 OG 13
Vi ville alle være den første, der landede på månen, selvfølgelig.
Men vi var meget tætte i vores sociale aktiviteter
og vores træningsaktiviteter,
så det var en samling brødre.
Vi fik en drink sammen til tider.
Jeg vil ikke gå i detaljer.
Det skal ikke lyde, som om de var vilde, men de var...
lidt skøre.
Jeg ved ikke, om vi var vilde,
men jeg synes, at vi arbejdede hårdt og havde det sjovt.
Vi gik alle godt i spænd.
Vi kunne lide nogle fremfor andre, ligesom alle andre grupper.
Vi ville alle opnå det samme.
Vi var villige til at ofre os
for at opnå drømmen om at nå til månen.
Men vi vidste fra starten af, at nogen ikke ville klare det.
Vi gør alt, hvad vi kan,
for at sikre os, at det er så sikkert som muligt.
Men en af dagene bliver der lavet fejl...
TALER I 1965
enten i systemernes design eller hos os på jorden,
som resulterer i en ulykke og måske en dødelig en.
BREAKING, ABC NEWS
Vi afbryder udsendelsen for at bringe jer en særlig rapport,
Der har været en brand.
Hvad er der sket? De er døde.
Officerer fra rumorganisationen flyver til Cape Kennedy i aften
for at begynde efterforskningen af, hvad der skabte ilden,
der dræbte landets tre første Apollo-astronauter tidligere i aften.
Oberstløjtnant Gus Grissom, 42 år,
oberstløjtnant Ed White, 36 år,
og kommandørløjtnant Roger Chaffee, 31 år, døde alle hurtigt,
hjælpeløst indespærrede i deres rumfartøj.
Jeg sad ved den konsol der...
da Grissom, Chaffee og White blev dræbt.
Jeg hørte dem dø.
Den aften, 27. januar, en fredag...
gav jeg mine børn hotdogs.
Og så sagde nogen, at der var sket en ulykke.
Så da Mike Collins endelig kom...
til døren, og jeg så ham, vidste jeg det.
Jeg sagde: "Jeg ved det, Mike, men..."
"du skal sige det."
Og det gjorde han.
Og...
Jeg fulgte mine børn ind i...
Undskyld.
Jeg fulgte mine børn ind på soveværelset,
og prøvede at fortælle...
en på otte år, en på fem år,
at deres far ikke kom hjem, det er meget svært.
Og jeg tog hjem og...
kørte ind ad indkørslen, stadig i min fly-dragt.
Der var biler over hele gaden.
NASA's sikkerhedsfolk.
Jeg gik over græsset til Marthas hus.
Og jeg frygtede...
Jeg frygtede det øjeblik.
Arlington. Kold januar-dag.
Jeg vidste ikke, om vi begravede tre kollegaer,
eller om vi begravede hele Apollo-programmet.
Fordi vi kendte Chaffee-familien så godt,
blev jeg bedt om at blive hos Martha,
og det gjorde jeg.
Jeg sad ved siden af hende på kirkegården.
Jeg ved ikke, hvordan hun kunne være så fattet.
Farvel, min ven.
Apollo 1-ilden forandrede os for altid.
Og vi har aldrig glemt det.
I rumfartbranchen
er risici prisen for fremskridt.
AFSLUT KRIGEN I 1970, IKKE 1980
INGEN AFTALE I VIETNAM USA UD NU
Verden var i oprør, landet var i oprør.
Men det skete et sted derude.
Måske var vi en lille kokon midt i vores store verden.
Vi havde en mission af udføre.
Astronauter, ingeniører,
alle mulige folk hos NASA,
der alle arbejder mod samme mål.
LUNAR-MISSIONEN
Jeg arbejdede min røv i laser...
og jeg satte aldrig rigtig pris på,
hvad der skete derhjemme.
Jeg tror, konerne spillede en vigtig rolle,
for vi gjorde alt, når de ikke var der,
hvilket de ikke var det meste af tiden.
Jeg tror, han vil være den første til at sige, jeg tog min tørn.
De var hjemme og tog sig af børnene, betalte regningerne,
fulgte børnene i skole og sørgede for at de lavede lektier.
Vi var urimelige. Vi var egoistiske.
Vi var ikke gode ægtefæller.
Vi var heller ikke gode fædre.
Og sommetider kan man ikke afbalancere arbejde og familieliv.
Vi havde...
Sådan er arbejdet, og familien er helt hernede.
Hvis man ikke gjorde det,
ville man ikke blive astronaut.
Sådan er det bare.
Vi var ikke interesseret i det.
Vi var interesseret i dette.
BEMANDEDE APOLLO-TURE BEGYNDTE I 1968
CERNAN BLEV VALGT TIL APOLLO 10,
EN STIFINDER-MISSION, DER SKULLE ALT ANDET END LANDE PÅ MÅNEN
Vi skulle være det andet rumfartøj, der skulle til månen.
Stafford, Young og jeg...
vi skulle med en stor gammel Saturn V.
Det var svært at sluge.
Man sidder ovenpå 2740 tons dynamit.
Kender du til frygt eller ængstelse?
Ikke før du sagde, der var så meget dynamit.
HVIS MISSIONEN VAR EN SUCCES, VILLE DEN FØRSTE MÅNELANDING
BLIVE FORSØGT AF NEIL ARMSTRONG PÅ APOLLO 11
Dagene op til opsendelsen er ret intense.
Det er en meget personlig tid,
og det var en kærlig tid.
Man indser, at uden Guds hjælp, så ser jeg ham måske ikke igen,
eller han ser måske ikke os igen.
Kommer han mon hjem igen?
FRU TRACY CERNAN
Aftenen før jeg fløj, skrev jeg et brev til Tracy,
hvis der skulle ske noget.
"Til min søde datter Tracy."
Trace, du er næsten
for ung til at forstå,
hvad det betyder
at din far skal til månen,
men en dag vil du føle den glæde og stolthed,
som mor og far føler.
Punk...
vi skal på camping
og ride på heste, når jeg kommer tilbage.
Du skal se op på månen,
for når du læser dette,
vil far næsten være der.
Jeg elsker dig, Tracy,
min vidunderlige...
og smukke datter.
"Med kærlighed."
18. MAJ 1969
Man sover ikke så godt. Man står tidligt op.
Man får den sædvanlige morgenmad.
Så går man ned og får dragten på.
Man har fået den på tusinde gange før
til alle mulige tests og så videre.
Denne gang er det alvor.
Den værste del er ventetiden.
Og så er det endelig tid til at rejse.
Adrenalinen pumper ret hårdt på det tidspunkt.
Man kan høre sig selv trække vejret inde i dragten.
T-minus 33 minutter og 30 sekunder,
33 minutter til opsendelsen af Apollo 10.
Denne Saturn V er den mest kraftfulde Saturn V til dato,
med 7.700.000 pund førsteklasses kraft...
To minutter til opsending.
Vores statussystem indikerer her i kontrolrummet...
Det er ikke længere noget, man skal, det er noget, der sker.
Det sker lige nu med dig.
Alt intensiveres.
Men uret tikker videre.
Alle systemer fungerer tilfredsstillende,
alle de sidste nedtællingstjek er okay.
Så sker det, det er virkeligt.
Den ting vil tænde under dig,
og du skal rejse ud mod månen.
Femten, fjorten, tretten,
tolv, elleve, ti
ni, tændingssekvensen startes.
Og fem, fire, tre, to,
alle motorer kører.
Start opsending. Opsending!
Opsendelse begyndt, 49 minutter efter timen...
- Begynd niveau 10. - Roger. Ti begyndes.
Inboard lukkes ned.
Sikke en tur. Sikke en tur.
Det er Gene Cernan, der siger, sikke en tur.
Det var Amerika, der rejste til månen, men fakta var,
at det var det 20. århundredes menneskehed, der rejste til månen.
Hele verden var ombord på det rumfartøj med os.
- Station første punkt. - Roger.
Ser godt ud. Mellemzonen.
Apollo 10, Houston, hører I?
Roger.
Ti, påbegyndt pyro-arm og SEP.
Roger.
Vi har SEP.
Verden er utrolig.
Jeg håber, vi kan vise jer den, det gør jeg virkelig.
Man er en del af det, der sker lige nu,
og man indser ikke, hvor stort det egentlig er.
Man forstår det ikke helt.
Ti, Houston. Noun 22 ser godt ud for os.
Jeg skal tjekke styreraketterne nu.
Man ser ud af vinduet...
og hele vinduet er fyldt af Jorden.
Kan du lide den forhave?
Du godeste, det er smukt.
Ti, det ser stabilt ud for os. Vi ser, at I lukker lidt.
Charlie, vi er ikke mere end 5-10 fod væk.
Roger.
Tik, tak, og så er vi der.
Vi har to grå.
Roger.
Man indfanger månemodulet...
og så er vi på vej.
Man kommer til bevidsthed
og indser, hvor man er, og hvor man skal hen.
ABC NEWS præsenterer APOLLO 10-turen, sponsoreret af Tang,
morgen-energidrikken for astronauter i det ydre rum.
Godmorgen, eller godaften,
afhængig af hvor I er i landet,
fra ABCs rumhovedkvarter i New York...
Efter en mission er man lidt mere selvsikker,
man tænker: "Jeg har været der, gjort det",
måske er jeg bedre denne gang, jeg vil...
"Jeg ved, hvad jeg skal forvente."
Man havde folk derhjemme,
man havde pressen derude.
Det er hårdt, tro mig, det er meget, meget hårdt.
Man kæmper, indtil de er hjemme.
Apollo 10 manøvrerer angiveligt til brand-fasen nu.
Afstanden til månen er 681 sømil.
Apollo 10, Houston. To minutter til L.O.S.
Alle her ønsker jer god rejse.
Vi ses på den anden side i kredsløbet.
Vi ville ikke se månen, før vi kom dertil.
Og endelig var vi tæt på, vi kunne endelig se lidt
af månens krumning, det var alt.
Og så...
KOMMANDØR, APOLLO 10
kom solen og forsvandt igen.
Månen er mellem dig og solen,
og den blokerer for lyset.
Man er nu indhylet i dette mørke.
Og pludselig, bum!
Så tænder nogen lyset.
Der er... månen.
Roger, Houston, Apollo 10,
I kan fortælle verden, at vi er ankommet.
Når man kommer ud, er man stadig i sollys.
Man kommer rundt...
månens opgang, og her kommer Jorden.
Jordens opgang.
Charlie, det lyder lidt underligt, men udsigten er overnaturlig.
Charlie Brown og Snoopy,
mens I kommer over bakken, er alle systemer fine.
Vi er klar her på jorden. Det ser godt ud. Skifter.
Roger, 76, 22, 55.
Vi ringer til jer.
Vi er på, vi er nede hos dem, Charlie.
Rog, jeg hører jer på vej ad motorvejen.
Kan I give mig rapport om brændingen?
Ja, så snart jeg får vejret.
Mens vi cirkulerede om månen i månelanderen Snoopy,
vidste vi, vi var sårbare overfor en masse ukendte problemer.
Og vores mål var at...
identificere og løse de problemer,
så Neil og besætningen ville have mindre at bekymre sig om.
Og et af problemerne, vi stødte på
var pilot-induceret.
Vi skulle simulere,
fra 47.000 fod, som om vi var på månen,
opstigningsfasen,
og så påbegynde tilkoblingsfasen med moderskibet.
Men i forberedelsen til det, fik Tom og jeg en kontakt væk.
Snoop, Houston, I er klar til fasen. Skifter.
Okay, Tom.
Hvad er det?
Okay, lad os...
For pokker.
Fandens også.
Nu er vi på den.
Jeg så månehorisonten i mit vindue
otte gange på 15 sekunder.
Snoop, Houston. I er tæt på kardan lås.
Fartøjet drejede rundt med maksimal hastighed
i den nye tilstand.
Det blev vi opmærksomme på i mission-kontrollen,
og vi fik helt sikkert hans opmærksomhed,
da han kommunikerede det til os.
Tom fik rotationen stoppet.
Hvordan vi gjorde det, ved jeg ikke.
Okay. Noget gik galt i den fase.
Vi er klar. Vi låste den ikke. Vi påbegynder automanøvre.
Det var skræmmende, da de havde det uheld.
Hvis man tror, det er svært at komme til månen...
så skal man prøve at blive hjemme.
Apollo 10 kom hjem med stor kraft,
rullede, snoede sig, drejede.
Flammerne kom mod os.
Vi lå på ryggen og kom ind baglæns.
Varmeskjoldet var bag os.
Den kom ovenover mit vindue,
og kom lige foran mine øjne
og knækkede.
En flade af ild indhyler dig og omringer dig.
Jeg ved, hvordan det er at være en komet.
Et stjerneskud.
Det er et utroligt fyrværkerishow.
Bare det havde været 4. juli.
I INDREJSEFASEN OPNÅEDE BESÆTNINGEN PÅ APOLLO 10
EN HASTIGHED PÅ 24.791 MIL I TIMEN
DEN HØJESTE HASTIGHED ET MENNESKE NOGENSINDE HAR OPNÅET
U.S.A. LUFTVÆRN
Vi havde lige været ved månen!
Så man kan forestille sig, hvordan det er at komme hjem.
Hjem, dit virkelige hjem.
Ikke blot dit hjem, dette hjem, din familie.
Og tilkendegivelserne fra
folk, man har kendt hele livet, var overvældende.
Man kunne se, at det betød noget for dem.
Udelukkende stolthed.
Og så stolt af ham,
så stolt af, at han kunne gøre sådan noget.
Og stolt af landet.
APOLLO 10 KAPSLEN VIDENSKABSMUSEUM, LONDON
Der er ikke mange, der husker Apollo 10,
men det gør jeg.
Og der er også en anden, der husker den, og det er Neil Armstrong.
Neil, vi kan se, du kommer ned af stigen nu.
Det er tid til at træde ned af LEM.
20. JULI 1969
Et lille skridt for mennesket,
et kæmpe spring for menneskeheden.
Om jeg gerne ville have været med til første landing?
Det kan du tro.
Men jeg tror, at skæbnen
viste sig og
placerede de rette mennesker på de rette steder på det rette tidspunkt.
Hvordan kan man fyldestgørende...
udtrykke sine følelser...
for en speciel ven?
Når den ven også er et verdensikon...
hvis navn vil leve videre i historien,
længe efter at alle her i dag vil være glemte.
Neil,
nu kan du endelig række dine hænder frem...
og røre Guds ansigt.
Farvel, kære ven.
Du har forladt os alt for tidligt.
Gud velsigne dig, Neil.
Hej.
Hej, far.
- Hvordan går det? - Godt.
Det var på tide.
- Okay, her. - Kom her, skat.
Husker du, da jeg kom tilbage fra Apollo 10 og prøvede at imponere dig?
Far har...
- været ved månen, han fløj Snoopy... -Det er klaret...
- og var ude på... - Jeg husker det.
Himlen, hvor Gud bor og...
Jeg glemmer det aldrig. Du stod bare og lyttede...
- Og pludselig blev det stille... - Det fik dig ned på jorden.
Og jeg havde ikke andet at sige, og du kiggede op og sagde:
"Far, nu hvor du har været på månen og tilbage igen,"
hvornår skal vi så på camping?
Vi plejede at campere.
- "Som du lovede mig." - Nemlig.
Ved du, hvad det førte med sig?
Alle de gange i den periode af vores liv,
hvor jeg ikke kunne campere med dig,
hvor jeg var væk et eller andet sted.
Jeg var væk og væk og væk.
Jeg levede et egoistisk liv,
og det gjorde gutterne også.
Det er stjerne-vinklen...
- Vi kommer ned drejende. - Roger, Pete.
DER VAR PLANLAGT TI MISSIONER TIL MÅNEOVERFLADEN
Hvordan ser det ud? Du ser på...
De er fint, begynd DOI...
Al er på overfladen,
og det har været en lang tur. Vi er her.
Kanten af krateret ser hvid ud.
Det bliver en anderledes tur.
EFTER NEDSKÆRINGER I BUDGETTET OG APOLLO 13S NÆSTEN KATASTROFE
BLEV DET REDUCERET TIL SEKS.
DEN SIDSTE TUR SKULLE VÆRE APOLLO 17
TO BESÆTNINGER KÆMPEDE OM AT FLYVE DEN.
Dick Gordon havde en besætning med Jack Schmitt,
og Jack Schmitt var månegeolog.
Det gav mening
for mig, og jeg var bange for, det også gjorde det for mange andre,
at de skulle holde besætningen sammen.
Det nationale videnskabsakademi ville have en geolog til månen.
Det havde de altid ønsket. Dette var sidste chance
for at få en ph.d.-geolog med i besætningen.
Så det var enten Dicks besætning
eller min besætning.
Og han havde et es i ærmet. Han havde Jack Schmitt.
Jeg vidste, at hvis jeg havde en chance,
så skulle jeg ikke dumme mig.
Vi træner meget i simulatorer,
og vi havde et månelandings træningsfartøj.
Vi brugte også helikopteren.
Jeg havde lyst til at flyve lavt over Indian River...
og det lille stykke, man lander på med helikopteren...
rørte vandet.
CERNAN UNDSLAP DØDEN I HELIKOPTERULYKKE
Jeg havde denne hjelm på,
da jeg fløj helikopteren, og da jeg
spændte den af, flød den op til overfladen og
den fandt en ligevægt,
den flød sikkert sådan her.
Og alt over vandoverfladen er trækul.
Jeg troede, at han, som man siger I søværnet:
"Styrtede med vilje."
Jeg troede, han havde gjort det med vilje,
for ingen flyver en helikopter i vandet,
medmindre man er på udgik efter damer.
Hvordan kan man gøre noget så dumt,
og få ansvaret for at flyve et...
ekstremt dyrt rumfartøj til månen,
være ansvarlig for besætningen, sikkerheden, missionens succes?
Jeg vidste med sikkerhed,
at når tiden kom, ville det ikke blive mig.
Fjerde scene, første optagelse, lyd fire. Apollo 17-astronaut Cernan.
Bang.
Eugene Cernan, Harrison Schmitt og Ronald Evans
er blevet udnævnt til den sidste Apollo-tur, Apollo 17.
Det er første gang, Schmitt skal flyve som astronaut:
Han er mere geolog end pilot.
Vi tog den endelige beslutning om besætningen til Apollo 17
sammen med Deke Slayton,
der var chef for besætningsoperationer,
og jeg var ikke glad for den proces...
for jeg mente, det var for meget op til hr. Slayton.
Jack blev fjernet fra min besætning og...
overgik til Apollo 17.
Jeg syntes ikke, det var rimeligt.
Jeg sagde: "De kan ikke tage Jack Schmitt fra min besætning"
og give ham til en anden."
Han havde måske ret til at være bitter.
Jeg kom med, og det gjorde han ikke.
Det siger han stadig i dag,
for han sagde: "Du tog min flyvetur."
Og det gjorde jeg måske.
7. DECEMBER 1972
DEN ENESTE NATAFFYRING AF EN SATURN V RAKET.
Når man sidder på rampen og venter på affyringen.
Det er lang tid at...
tænke over, hvor man kommer fra, og hvor man skal hen.
Det er et øjeblik, hvor man reflekterer over,
hvad der står foran en.
Det er det, jeg ønskede mig.
Det var mit personlige opgør.
Da den lettede, var det bare... Jeg vil aldrig glemme,
hvordan det var, for hele jorden rystede under ens fødder.
Og alle fiskene sprang op af søen.
Hele himlen lyste op.
Det var bare... smukt.
Jøsses, utroligt!
Utroligt, så lyst som solen.
Det var mit livs mest stolte øjeblik.
Jeg havde bevist overfor mig selv,
at jeg var i stand til at nå så langt.
Jeg kunne ikke glemme...
denne science fiction-verden, jeg levede i.
Vi havde mindre end tre dage
at bruge på månen.
Og da begyndte arbejdet virkeligt.
Vi lavede eksperimenter derude,
seismiske eksperimenter, alle mulige slags eksperimenter.
Dernæst kørte vi månefartøjet ud.
Vi havde fartøjet til at komme rundt med
og efterforske hele dalen.
Det kunne vi ikke have gjort til fods.
Det kørte ikke hurtigt, men hurtigt nok på månen med en sjettedel tyngdekraft.
- Okay, og Gene, du får det måske. - Okay, puf til den.
Det er for meget, ram den, ram den.
Men vores vigtigste mål var at prøve
at klarlægge dalens historie.
- Hallo! Vent lige. - Hvad?
Der er orange jord.
Flyt det ikke, før jeg ser det.
Det er overalt. Orange.
- Flyt det ikke, før jeg ser det. - Jeg har skrabet det frem.
Hvordan kan der være orange jord her?
Se det!
Det må du nok sige!
Det er en vulkansk blanding.
Lad os tænkte logisk,
de har en begrænsning alligevel, så...
de skal af sted på et bestemt tidspunkt alligevel.
Du er villig til at give køb det med lyset og blive i krateret.
- Det er prioriteten, ikke? - Det er det, se.
Må jeg skifte din olie?
Tak, Geno, det ser bedre ud.
Når man kommer derud og ser tilbage,
så lille den er sammenlignet med Jorden...
når man er de eneste to derude,
kan det være ensomt til tider.
Når vi kom ind, tog vi dragterne af...
og vi måtte tørre dem.
Vi skulle spise og sove.
Jeg kan tydeligt huske, at jeg trak gardinet for,
før vi skulle sove
og kiggede ud på Jorden.
Måske gjorde jeg det bare for at sikre mig, at den var der.
Det må være en smuk optagelse,
hvis jeg kunne se indstillingerne.
Hele den periode...
kalder jeg tiden, hvor jeg sad i Guds forhave.
Jeg var derude et sted med muligheden for
at se noget, være et sted
og gøre noget, som kun 12 mennesker
i menneskehedens historie har gjort, været eller set.
Tracy, lovede han at tage noget med tilbage?
Jeg bad ham om at tage en månesten med tilbage,
han sagde, han ville gøre det, hvis han kunne.
Hvis ikke, ville han tage månestråler med.
- Hvad? - Månestråler.
Månestråler?
Enten snyder han dig, eller også snyder du mig.
Det sagde han.
Jeg parkerede fartøjet...
cirka en kvart mil bag LEM,
så de kunne styre kameraet
og se os lette.
Og jeg ved ikke, hvorfor jeg gjorde det.
Jeg skrev Tracys initialer i måneoverfladen.
Jeg skrev T.D.C.
Og en dag, på et tidspunkt,
kan jeg kun tro...
ikke bare håbe, men tro, at nogen vil tage tilbage,
og så vil de finde det.
Jeg tror, man sætter mere pris på ting, når man bliver ældre.
Man forstår dem bedre. Man sætter mere pris på dem.
Og jo ældre jeg bliver, desto mere betydningsfuldt...
bliver det for mig.
Jeg ruller den ned, så vi kan arbejde på den.
Jeg dokumenterer den først.
At gå op ad stigen
var nok et af de mest betydningsfulde øjeblikke for mig, fordi...
jeg så ned på mine fodspor,
og jeg vidste, at jeg ikke kom tilbage igen.
Hvorfor var vi her? Hvad betød det?
Jeg så mig over skulderen, og der var Jorden.
Der var virkeligheden. Der var hjem.
Jeg ville trykke på pauseknappen.
Jeg ville stoppe tiden.
Jeg ville række armen ud
og tage den i hånden...
lægge den i rumdragten og tage den med hjem
og vise den til alle.
Sådan føles det. Sådan ser det ud.
Det er Apollo-kontrol ved 187 timer, 31 minutter.
Vi nærmer os 30 minutter, til vi letter.
Nedtællingen til opsendingen går godt.
GUIDE, KONTROL, TELMU, GNC,
EECOM, KIRURG, INCO, PROCEDURER...
Jeg var flyveleder
på Gene Cernans rejse fra månen.
TIDLIGERE NASA FLYVELEDER
Vi er klar til afgang her, CAPCOM.
Da tiden kom,
anerkendte vi vores arbejdes succes,
men vi mistede også nogle gode venner.
Så det var et festligt øjeblik,
men vi så også dystert på fortiden,
og vi håbede, at et sted, på en eller anden måde,
en dag, at vi kunne føre arbejdet,
vi havde lavet, ind i fremtiden.
Tre, to, en, tænding.
Vi er på vej, Houston.
14. DECEMBER 1972
Kunne jeg have forestillet mig,
at det ville komme til dette?
Jeg vil ikke huske på det sådan.
Jeg er bare skuffet. Jeg ønsker næsten, jeg ikke var kommet i dag.
APOLLO 17 VERDENS TOUR
Tager man til månen, er man alles helt.
Man er selv optaget af det.
Folk fra alle steder, alle farver, alle religioner,
alle etniske baggrunde, var overvældede.
Lad mig røre dig. Lad mig tale med dig.
Det lever man med i fire eller fem år.
Det er en stor forandring i dit liv.
Vores liv forandrede sig.
Han var så optaget af al berømmelsen, rejserne, talerne,
og jeg blev så træt af det,
og jeg ville bare have et normalt liv.
Jeg vil være en normal husmor.
Jeg husker, da Gene og jeg sad på et privatfly.
Jeg sad på en række, og han sad på rækken overfor,
og jeg så på ham og tænkte:
"Cernan, det er dit liv, det er, hvad du ønskede dig,
men jeg vil ikke have det."
Et par år efter det endte vi med
at blive separeret og gå hver til sit.
60 procent af os blev skilt,
og jeg er ikke stolt af det.
Vi havde tunnelsyn, da vi tog til månen,
så vi havde ikke tid til
at komme ned på jorden,
før det var for sent.
Jeg levede singlelivet i syv eller otte år.
Og det lyder sjovt, når man er 40, 50 år...
men før eller siden må man indse, hvem man er,
og hvad, der er vigtigt i livet.
Jeg var inviteret til en fest hos en ven,
og Gene var der også.
Og...
jeg så den lækreste tøs til festen, og det var hende,
og en sagde: "Vil du køre hende hjem?"
Det ville jeg gerne.
Jeg vidste ikke, om jeg ville se hende igen derefter.
Det er sandt.
Jeg kunne lide Genes...
jeg syntes, han var mere nede på jorden end de andre.
Og da syntes jeg ikke, han havde så stort et ego.
Nu må du lige...
Jeg lærer. Jeg lærer mere om dig.
Nu må du lige...
Ved du, vi snart har været gift i 25 år?
- Fireogtyve. - Fem.
Det er fem.
GENE OG JANE PÅ BRYLLUPSREJSE
24 ÅR SENERE
Jan blev noget særligt i mit liv,
og fra det forhold kom der en familie igen og børnebørn.
- Børn, giv mig en chance. - Sæt dig. Kom nu.
Det er en smuk... kan nogen tage et billede?
Det er vi ved. Sæt dig. Kom nu.
- Okay. - Lad mig ordne dit hår.
Vil du sidde på mig?
Sæt mig i midten.
Vent, du sidder på mig. Min skjorte.
- Okay. Er jeg okay? Okay. - Ja.
Jeg er her i et par dage, så skal jeg til San Diego,
så jeg kunne nå noget i flyet.
Du godeste! Sikke et energiniveau.
DIREKTIONSASSISTENT
Han stopper aldrig,
han stopper aldrig for at få vejret.
Han har en million ting i tankerne på en gang.
Jeg tror ikke, pension er noget, han kender til.
Der er folk her, som lytter i dag,
der vil se mennesker gå på Mars.
Jeg vil ikke, men de vil.
ASTRONAUT AUTOGRAF & UDSTILLINGSSHOW I DAG
Mens vi stadig er her,
og der er mulighed for at sige, hvad rumprogrammet har betydet,
særligt i disse tider, når vi taler til en generation,
der ikke var til stede, da vi fløj op til månen,
har vi en forpligtelse til at gøre det.
Okay. Fik vi det hele med?
- Kom hele vejen fra Frankrig. - Ja.
Du godeste!
Det er godt.
Tak. Pas på dig selv.
Jubii!
Al berømmelsen, talerne og rejserne.
Jeg er tit efter ham og siger: "Gene, slap af.
Pak kalenderen sammen."
Det er oktober. Her var september.
Her var august.
Træk dig tilbage, ikke?
Sænk farten, skat, det er...
du skal nyde livet lidt. Man han kører sig selv op.
Det dårlige ved det er,
at jeg indser,
at da vi var i rumprogrammet og kørte fuldt på
otte dage om ugen. At jeg ignorerede min familie.
Det gjorde vi alle.
Men jeg synes, jeg får praj fra min familie,
fra børnebørnene, fra min kone,
om at jeg gør det samme nu.
Og måske
er jeg endelig ved at indse...
at jeg må tænke på andre.
Jeg synes ikke, jeg er egoistisk.
Jeg synes, jeg tænker på andre.
Jeg tænker på dem, der vil have noget af en,
som man skylder noget.
Men der er en grænse. Nu synes jeg, jeg skylder min familie noget.
- Har du den? Okay. - Værsgo.
Det er hårdt for gamle fyre som os.
Det må man sige.
Disse to heste kan løbe stærkt, Baldy.
Det skal vi ikke i dag.
Det skal jeg i hvert fald ikke.
- Du styrer højre vinge, jeg tager venstre. - Okay.
Vi rider på tværs og tilbage gennem porten.
Okay.
Medmindre du vil lave tøndeløb?
Jeg vil ikke løbe med nogen tønde.
Baldy, er du klar til at indrømme, at vi ikke kan det, som vi plejer?
Ja.
Rolig nu. Lad os ikke styrte.
Det er okay. Jeg har den.
Hvis jeg kan få benet over sadlen, kan jeg gå hjem.
Okay. Jeg tror, vi overlevede.
Åh, nej.
Baldy! Jeg kan ikke gå!
Heller ikke jeg!
Rejsen ender ikke. Vi er her endnu.
- Nemlig. - Hvor mange år endnu?
Vi har en aftale om at nå 85, og så revurderer vi.
Jeg har en aftale med min hund!
Da vi fik ham, sagde jeg: "Hvis du bliver 10, bliver jeg 10."
Det var Baron, og jeg genforhandlede med ham.
Vi har kun tre og et halvt af de 10 år tilbage.
Jeg er ikke klar.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker også dig, mand.
APOLLO 17-KAPSLEN
Bare det at stå her...
lidt nostalgisk, det giver mig en mulighed for...
at undre mig over, om det hele skete i mit liv,
om det var virkelighed, eller om det var en drøm.
Er dukken derinde med...
mit navn på virkelig mig?
Og jeg står også og tænker på, hvad folk vil tænke,
ikke om 40 år, men måske om 100 år? Hvem ved?
Måske om tusinde år.
Jeg siger ofte børn, og særligt mine børnebørn,
nedvurder aldrig dig selv.
Man ved aldrig, hvor god man er, medmindre man prøver.
Drøm om det umulige og få det til at ske.
Jeg gik på månen.
Hvad kan du så ikke gøre?
Mens vi forlader månen ved Taurus-Littrow,
forlader vi den, som vi kom, og Gud give, at vil vi vende tilbage