Frykt. En liten død som fortærer deg.
Fra det ordinære til det abstrakte, alle er redd for noe.
En kakerlakk! Drep den, en eller annen!
Jeg fikk alltid høre at jeg måtte lære å leve med det.
Jeg så at andre kjempet mot plassangst, mørkeredsel, vannskrekk, høydeskrekk...
Det er tusenvis av klassifiserte fobier.
Jeg fant en måte å gi mine pasienter en ny start-
- uten se hemninger og begrensninger som fobiene innebar.
Dette kammeret animerer fobiene dine som hallusinasjoner.
Full eksponeringsterapi.
Det er det jeg endte opp med.
Vi utnyttet vitenskapen til det fulle.
Vi hadde teknologien til å finne en kur, men ingen andre så det.
Klokere menn mislyktes, men ikke jeg.
Min agenda var oppriktig, -
- og jeg fant nøkkelen som alle andre hadde gått glipp av.
Amygdala. Den delen av hjernen som føler frykt.
Alle andre hadde behandlet det som noe hellig, -
-men jeg tok en annen tilnærming.
Amygdala fungerer også som en prosjektør, -
- og signalet kan leses og, enda viktigere, sendes tilbake.
Det fungerte.
Runde etter runde kjempet jeg mot frykt, og vant.
Noen kollegaer hevdet jeg var gal og farlig.
Men de var bare sjalu.
Men noe gikk galt.
Lukk øynene.
Bare konsentrer deg om lyden av stemmen min.
Vil du ha jordbær, vanilje eller sjokolade?
Ikke drep oss!
Snakk til meg.
Jeg vil at du skal fortelle meg hva du ser.
- Ingenting. - Fortell meg hva du ser.
- En dør. - Bra.
Er det døren på restauranten?
Jeg tror ikke det.
Sånn, Paige. Fokuser på lyden av stemmen min.
Paige, du hører ikke etter. Fokuser!
Paige.
Fokuser.
Sånn ja, Paige. Fokuser på lyden av stemmen min.
Jeg er redd.
Paige. Det er bare en hallusinasjon! Du trenger bare å åpne øynene.
Paige!
Åpne døren.
Du trenger bare å åpne øynene. Åpne dem!
Paige!
ETT ÅR SENERE
Sara? Har strømmen gått hos deg også?
- Det går fint her. - Å? Har du tente noen stearinlys?
Jeg tror jeg har lopper i sengen. Kan du sjekke nakken min? Det klør.
Det føles ekkelt.
- Akkurat der. - Slapp av!
Det er ingenting. Bare lus.
- Faen ta deg. - Tenn noen flere lys.
Hold kjeft.
- Har du en hot date hjemme? - Han er vel varm nok.
- Husker du vennen hans som jeg nevnte? - Nei.
- Du vet ikke hva du mangler. - La meg avslutte studiene først.
- Det handler om... - "Ofre seg for det beste". Spar meg talen.
Ti stille. Jeg ler sist når jeg får en underbetalt jobb assistentlærer.
Takk og lov.
- Gå ut nå, jeg skal på skolen i morgen. - Du kan lære ham noe.
Ut. Kom deg ut!
Kom igjen, han er ganske kjekk. Og mørk. Du liker det.
Jo mørkere, jo bedre.
Ok...
Å, herregud...
Hallo?
Osborn, er du gal?
De siste dagene har jeg gjort alt noen kunne be om!
Det er et spørsmål om tid før sjekkene ikke har dekning.
- Hei. - Hvor i helvete er du?
- Ved klinikken. - Abortklinikken håper jeg.
Det er sikkert ingen fare. Jeg ville bare snakke med Andover.
Kan du ikke ringe? Det er en fire-timers kjøretur.
Stedet ser for jævlig ut. Det går nok ikke så bra med dem.
Jeg hørte Bauer. Noe har skjedd her.
Jeg hater den gamle fangen. Han er skummel.
Jeg så en artikkel om et insekt fra Japan. Den sprayer syre i øynene.
Jeg må legge på. Jeg kommer hjem senere.
Hallo?
Dr. Andover?
Vi snakket om hvor viktig det er at du ser på disse bildene igjen.
Bare konsentrer deg om lyden av stemmen min. Og pust.
Sara! Det er ikke ekte!
Dr. Andover?
- Dr. Andover? - Vi har stengt!
Kom igjen, det går bra. Kom igjen.
Det går bra. Kom igjen.
Hei! Kan jeg få litt hjelp her? Jeg har kjørt i fem timer.
- Du er Dylan Dunn? - Det stemmer. Du er Sara.
Jeg husker deg. Caylee føler seg dårlig. Hun trenger legehjelp nå.
Hva er det med Caylee? Hun trenger legehjelp.
Hei, Caylee.
- Hvorfor spiser du ikke? - Jeg klarer ikke.
- Jeg henter noe å drikke. - Jeg blir hos henne.
Det gikk så bra for deg. Fortell meg hvorfor du ikke spiser.
Jeg vet...
Jeg vet at du så det. Du så ham også.
Hva?
- Hallo? Kan jeg få litt hjelp? - Hvordan går det, Caylee?
- Hva i helvete skjer her? - Gjør henne klar.
Vi har stengt...
Jeg skal ta henne. Kom igjen, opp og stå.
Hvorfor tror du at du hadde et tilbakefall av frykt?
Det var så... ekte.
Masken, pistolen... Jeg følte lukten av krutt.
Ja, det kan skje noen dager etter kammeret, -
- men du har ikke hatt en behandling på et år.
Det er ikke ett eneste dokumentert tilfelle av tilbakefall av frykt på 20 år.
Hvorfor får jeg ikke snakke med dr. Andover?
- Hva var den tingen han var i? - Ikke tenk på det.
Det har alltid vært en hemmelig del av prosessen.
Selv om han ikke ser det du ser, er det følelsesmessig belastende.
- Hvorfor kan han ikke bruker kammeret? - Det ville virke mot sin hensikt.
Og kanskje farlig. Han er den eneste som kan ta bruke den.
Han har ingen frykt å behandle.
Jeg vet ikke hva som skjer, men vår frykt kommer tilbake.
Hva er den svarte gørra hun spydde over hele meg?
Jeg trodde det var galle, men det er tykkere og seigere.
Vi har aldri sett noe lignende i klinikken.
Er det noe du holde tilbake fra meg?
Det er Paige.
Paige Peterson?
Hun er død.
- Hva? Hun følte seg bedre. - Ja. For en stund.
Hun kom tilbake måneder senere for å snakke med Andover.
Akkurat som jeg gjør nå.
- Døde hun i huset? - Jeg kan ikke gi deg detaljene.
Jeg har allerede sagt for mye.
Jeg er redd du kaster bort tiden din her.
Jeg utsto hallusinasjonene i kammeret, -
-jeg sov med lyset på, jeg gjorde alt.
Caylee er tydelig syk. Jeg blir her.
Sara...
Jeg tviler ikke. Du fortsetter bare å stå på til du vinner.
- Det er det jeg gjorde. - Enda et trofé.
Prøv å slappe av.
Vi vil gi deg noe mot smertene.
Caylee er mye sykere enn da vi startet.
Hennes sitofobi og sysmorfofobi er så ille at hun vil dø hvis hun ikke spiser.
- Hun ble helbredet i fjor! - Vi må teste henne mer.
- Sett henne i kammeret. - Det er visst ikke en mulighet.
Hvor i helvete er legen?
Jeg jobber på en plan B og håper at Andover blir med på det.
- Caylees liv avhenger av det. - Han må få ut fingeren.
Har du en ren skjorte og noe ledig plass?
Jeg har gjort det du ba meg om.
Og du lovet.
Gi meg det jeg vil ha.
Jeg trenger det.
Paige Peterson, supplement.
I ettermiddag hadde jeg...
Du har tid til et boblebad, men ikke til å snakke med meg?
Beklager, jeg...
- Jeg forstår ikke hva som skjer. - Ikke jeg heller.
Det har vært ganske stressende her i det siste.
Jeg hørte om Paige.
- Det var en ulykke, ikke sant? - Nei.
Jeg var ansvarlig for henne.
- Jeg ønsket å hjelpe henne. Dere alle. - Du hjalp meg. Du reddet livet mitt.
Jeg så skytteren.
Skytteren?
- Nei, det har aldri skjedd før. - Forlenget tilbakefall.
- Det er nok tid for en behandling til. - Paige var en behandling til.
Alt gikk bra, men på en eller annen måte for hun vill.
Hun mistet kontakt med meg. Jeg kunne ikke nå henne.
Jeg tok vare på henne i flere måneder.
Hun trengte hverken oksygen eller respirator. Hvordan er det mulig?
Jeg kunne se det-
-hvordan hun led og var livredd.
Hvordan gikk det til slutt?
Jeg bare lukket øynene hennes.
Så var hun borte.
Jeg setter pris på at du ønsker å hjelpe.
Men jeg klarer ikke dette lenger.
Hvis du vil ha meg unnskyldt. Jeg har noen ting å gjøre.
Vet du at Caylee spyr opp sånt svart stoff som du har i ampullen?
Det ville du vite hvis du kom ut av kontoret.
Jeg beklager, men jeg går ikke herfra. Fryktklinikken er åpen.
Ingen må få vite dette.
Jeg hater denne dritten!
Det er Osborns problem. Hun kan si det til legen.
Satan også.
Du stjal strøm for millioner av dollar. Er dette et problem for deg?
Din mor er et problem.
Vi bærer opp denne jævelen. Jeg tar eltesteren på ryggen.
Ikke faen. Andover ødela strømmen der oppe.
- Du må tenke på noe, fort. - Hvor mye får vi?
Så mye at vi aldri må jobbe her igjen.
- Eller gjør noe ulovlig. - Det er bra.
Jeg hater den sangen.
Jeg skal kople opp noen generatorer så vi kommer i gang til kvelden.
Ja.
Du, kjære...
De beholder deg over natten. De skal få deg til å føle deg bedre.
De skal gjøre det uten fryktkammeret.
Nei! Du må få meg inn dit, uansett hva.
- Vil du miste meg? - Nei, for faen.
Jeg føler at jeg allerede har mistet for mye av deg.
Jeg skal få deg inn. Jeg vil gjøre alt for deg.
Det høres bra ut.
Paige? Hvor er vi?
Hva har skjedd med deg? Hva skjedde i kammeret?
Du trodde du bygget en boks, men det var en dør.
En dør? Hva slags dør?
En dør for meg.
Hver gang du legger noen i den greia, -
- blir det flere sprekker. Jeg så gjennom sprekkene du har laget.
Det ble lettere å snu.
Jeg slipper deg ikke inn igjen.
Paige Peterson.
Kvinne, 26 år.
Død.
Denne svarte substansen-
- synes å fremkalle hallusinasjoner ved kontakt.
Det får meg til å tro at det er en slags fobisk rest.
Fryktavfall, på en måte. Hvorfor har det ikke kommet til syne før?
Caylee.
Vis meg.
Hvor?
Jeg skjønner.
Hvis det er det du ønsker.
Jeg er skrubbsulten. Er du sulten?
Mamma inviterer til middagen.
Ja, men jeg må spise noe først.
- Hei! - Jeg så en video med deg.
- Hvordan så jeg ut på håret? - Du hadde hjelm, dummen!
Det var kult. Når skal du lære meg salto?
Aldri. Din søster ville drepe meg.
Har du lyst på en milkshake, Eli?
- Det er iskaldt! - Det er varmt der inne. Hva sier du?
- Milkshake? - Ok.
Kom igjen.
Beklager, vennen. Jeg beklager dette.
Jeg hater disse krypene. De tygger på kablene mine.
Hvordan får man tak i en ekkornhale?
Du haler deg frem til den.
Osborn, kom til resepsjonen ved pasientmottaket.
Fru Patton.
Jeg er Osborn, terapeut og spesialist i PTSD.
Hei.
Jeg heter Sara.
Han har ikke snakket siden skytingen.
Blake.
Vi tar deg med til undersøkelse. Bauer.
Vil du sitte ned?
Dette er ikke hva jeg forventet.
Det har ikke alltid vært slik.
Har du vært her før?
Jeg kom hit etter hendelsen.
Dr. Andover hjalp meg. Han kurerte min skotofobi.
Mørkeredsel, altså.
Hvorfor kom du hit med Blake nå?
Noen ganger om natten, ikke hver natt, -
- er det som om han ser noe som virkelig skremmer ham.
- Noe som har med hendelsen å gjøre? - Jeg vet ikke.
Ingenting kan få ham tilbake til slik han var før.
Men jeg holder ikke ut tanken på at noe plager ham-
-uten at jeg vet hva det er.
Han er på rett sted.
Fyren kan knapt bevege seg, men plager seg selv med skrekk hver kveld.
- Vi skal hjelpe Blake. - Hvordan da?
Ved å gi ham væsker og en lollipop?
Dette er drittprat!
Fyren lider. Caylee er døden nær, men han tør ikke bruke kammeret?
Han sa at han aldri ville svikte oss. Det er det han gjør akkurat nå.
Før du blir sint...
Dette er ditt livsverk.
Jeg fikk den reparert. To av dem er på venterommet.
Det du og denne boksen har gjort for min klaustrofobi og alle du har hjulpet...
Det er ikke over, og det vet du.
I 20 år hadde jeg ingen grunn til å tviler på at dette var det rette.
En mirakelkur. Jeg trodde jeg gjorde det riktige.
Det gjorde du! Det var et fryktelig uhell med Paige. Det vil ikke skje igjen.
Jeg vil ikke at noen andre skal bli skadet.
Vi kan redde gutten. Han er et offer for skytingen.
Han ble så alvorlig skadet at vi ikke oppdaget ham.
Kan vi ikke berolige moren litt?
Jeg vet ikke om jeg kan.
Jeg vet ikke.
Det kan du.
Du kan.
Du kan, og da vil du se-
-at det ikke er noe å være redd for.
Ikke vær redd, doktor.
Tro på det.
- Hvorfor tar vi trappene? - Heisen er i stykker.
Hvorfor er det i kjelleren?
Heisen er i stykker.
- Vi lar deg arbeide i fred. - Nei, bli her denne gangen.
En pasient i denne tilstanden er noe nytt for oss begge.
Denne veien. Kammeret en svært privat opplevelse.
Dr. Andover må ikke bli forstyrret.
- Skal dere ikke få ham til å sove? - De drømmer ikke. Pasientene sover ikke.
Nå... lukk øynene...
...og bare lytt til lyden av stemmen min.
Du må slappe av og lytte til lyden av stemmen min.
Vi skal tilbake...
...til restauranten den dagen da skytingen skjedde.
Restauranten er full av folk som spiser middag.
Blake... hva ser du?
Blake? Er du der ennå?
Blake, fokuser.
Fokus! Du fokuserer ikke.
- Pulsen han stiger, vil du slutte? - Nei!
Blake. Blake!
Hva skjer?
- Bauer, kom og hent henne! - Bli med meg.
Lampe.
- Vi skal snart få deg ut herfra. - Bauer, stol.
Vi har deg.
Dette er Megan. Legg en beskjed, så ringer jeg deg kanskje tilbake.
Ring meg tilbake, vær så snill! Jeg begynner å bli engstelig.
Kjæresteproblemer?
Hør her, jeg trenger tilgang til en bil.
Jeg kunne sikkert ordne det. Men det koster.
Dra til helvete.
Har vi et problem her?
- Nei, vi bare tuller. - Jeg får ikke tak i Megan!
Mr. Bauer, gå og hente den unge damen.
- Nå! - Ok.
Unnskyld.
Takk.
Jeg forstår ikke det med kammeret. Du er helt besatt.
Du forstår det ikke.
Alt blekner når du er der. Du behøver ikke være redd for noe.
- Det er tull. - Hva mener du?
Frykt er noe basalt. Babyer er født med det.
Det er en del av vår genetiske kode. Vår art har overlevd på grunn av det.
Frykt har ingen plass i min verden.
Og nå bygger en fyr en boks og ønsker å spille Gud med oss.
Aldri i livet.
- Jeg skal ikke i noen boks. - Greit, du kommer ikke inn i min.
- Du var pasient, ikke sant? - Nei, jeg har bare vært her en gang.
- Hun viste dine sprø sykkelvideoer. - Hva med hans første gang?
- Det var ikke særlig hyggelig sagt. - Ikke vær et svin.
Vi går inn og spiser.
Det krever bare én ivrig drittsekk, ingen kan styre maskinen.
Vis litt respekt. Bare litt.
Han var ikke så heldig som resten av oss den kvelden.
- Hjelp! Hallo? - Megan, ditt gamle rom venter på deg.
- Vær så god. - Herlig.
Jeg har savnet deg. Du er en ekte jævla solstråle.
Som vanlig leder dere ligaen i gjestfrihet.
"Gjestfrihet ..." Jeg skal vise deg.
Takk og lov!
- Jeg var så bekymret. Er du ok? - Ja.
Jeg trodde det ville gå over.
Jeg har så mye å fortelle.
Jeg skal ta en dusj. Ser deg etter behandlingen.
Kom hit. Kom hit.
- Hva er det? Går det bra? - Nei.
Ikke? Hva er det?
Nå... bare fokuser på lyden av stemmen min.
Nå... du går tilbake...
Du kommer tilbake til restauranten.
Er du der?
Er du på restauranten? Du ser kjæresten din.
Du ser Dylan.
Jeg er trygg.
Jeg ser dem.
Jeg vil at du skal fortelle meg akkurat hvor du er.
- Jeg er trygg. - Bra.
Nå er det bare få øyeblikk før hendelsen.
Der du noen nærmer seg døren?
Jeg ser ham.
Ser du broren din?
Ser du lille Kevin som sitter overfor deg?
Jeg... jeg ser ham.
Hva er det han har på seg?
Se det for deg. Hva spiser du?
- Se alt foran deg. - Jeg husker ikke alt!
Det er akkurat du skal gjøre. Stol på meg.
- Se på broren din nå. - Nei!
- Jeg kan ikke. - Se på Kevin!
Få meg ut herfra!
Jeg vil at du skal se alt.
Ta meg ut herfra!
Det er smertefullt å gjenoppleve den dagen, men du kan ikke rømme.
- Gage skal hjelpe deg til rommet ditt. - Det var ikke ment å skulle skje!
- Han lovet meg! - Jeg skal hjelpe deg.
Slipp meg! Jeg er ikke en krøpling! Jeg vil ikke sitte i rullestolen!
Pass deg!
- Det handlet ikke om mat. - Nei. Absolutt ikke.
Hei, kan jeg komme inn?
Det går bra.
Vil du høre en hemmelighet?
Jeg har alltid vært redd for mørket.
Helt siden jeg var liten ...på soverommet mitt.
Da skytingen skjedde...
Fyren kom etter meg. Meg og bare meg.
Da han begynte å skyt på lampene...
I det øyeblikket var jeg ikke redd for ham.
Jeg var redd for mørket.
Jeg var redd for monstre i mørket.
Uansett...
Dr. Andover har virkelig hjulpet meg.
Inntil for nylig.
Jeg begynner å tro at det kan være smart å være redd for mørket.
Det er greit...
Det er greit.
Jeg ser monstre...
Jeg ser mons...
Sara, dr. Andover vil snakke med deg.
Jeg kommer snart tilbake.
Blake?
Hva er i veien?
Hva er galt?
Faen!
Ja, hardere!
Hardere. Gjør så det gjør vondt!
Gjør det vondt, for faen! Hardere!
- Hardere! - Hva faen er i veien med deg?
- Kan vi ikke være normale? - Kom deg ut! Kom deg ut!
- Du er ubrukelig. - Dette er dumt.
Ut.
- Han beveger seg. Han snakker. - Jeg vet det.
Blake beveget seg!
- Hjerneaktiviteten hans har tredoblet. - Hvorfor er ikke det fantastisk?
Det som skjer med Blake er ganske enkelt ikke mulig.
Kammeret fungerer ikke på den måten. Kammeret ikke kurere skuddsår.
Det åpner bare døren til en del av hjernen som folk holder stengt.
Hvorfor fortalte du moren at dette ville hjelpe ham?
Vi kunne kanskje forbedre hans funksjonalitet en smule.
Men dette? Dette er umulig. Det er farlig.
Eller et mirakel. Eller i det minste en fordømt god bieffekt!
Hvorfor ringer du ikke medisinske tidsskrifter og sier at det fungerer?
Jeg oppfant skitten! Jeg vet hva den kan gjøre!
Dette vil kanskje få deg til å forstå.
Blakey? Blakey? Hvordan er det med deg?
Hva ser du? Hva er det? Er det noe i veien med deg!
Du er hos mamma. Mamma er her.
Her er amygdala, den delen av hjernen hvor frykten er generert.
Frem til i dag var hele Blakes frontallapp alvorlig skadet av kulen.
Fullstendig ødelagt.
Dette handler om kammeret. Det gjør noe med deg, for en grunn.
Sara, ikke se sånn på meg.
Jeg vet at det høres sprøtt, særlig fra en vitenskapsmann...
Jeg er virkelig redd for at det er ondskapens verk.
Du kan ikke slutte.
Det er bare ikke mulig.
Og hvorfor vil en ond kraft gjøre Blake smartere?
Hvorfor vil en ond kraft gjøre Blake smartere?
Slik at han kan føle frykt igjen.
Hvor ille er det?
Ikke så ille.
Pust dypt inn. Jeg må skjære i dette, ok?
Ok.
Pust dypt inn. Slapp helt av. Pust.
Du vil føle et visst press når jeg klemmer den.
- Det gjør vondt! - Pust dypt inn og vær stille.
- Det klør. - Jeg vet det. Bare pust.
Still stille, så jeg kan vaske det.
Det gjør vondt.
Det føles som noe som om noe kryper der inne. Er det noe der?
Hva i helvete er det? Hva er det?
Hei, kan jeg komme inn?
Klart det.
Jeg visste ikke at du har tatoveringer.
- Gjorde det vondt? - Jeg vet ikke.
Husker du noe?
Hva husker du om den kvelden?
Sara...
Jeg husker glimt av ting... i kammeret.
Det er ikke som resten av dere.
Når kommer moren din og henter deg?
Jeg vet ikke... og jeg bryr meg ikke.
- Hun virker litt overbeskyttende. - Ja...
Sånn kan man også si det.
- Men hun bryr seg. - Kan vi slutte å snakke om henne!
Beklager.
Vet du hva som ville være hyggelig? Hvis vi hadde kjent hverandre før...
...det der skjedde.
Det hadde vært fint.
Hjørnelampe. Pasient 2A.
Faen! Hva i helvete er det du gjør? Hvor fikk du den nifse greia?
- I kjelleren. - Det er skikkelig guffent.
- Ikke vær en sånn fitte. - Du skremte vettet av meg!
Dine jævla spøkefugl!
- Faen også. - Kan du ikke passe jobben din?
Akkurat som jeg passe mora di, åtte timer om dagen!
Vi må kanskje endre enkelte kretser.
Vi må forbereder nødstrøm uansett. Stormen bygger seg opp.
Hva i helvete?
Jeg er glad for at du og Sara er venner.
Hvordan har du det?
Bra, takk.
Under behandlingen i kammeret, så du noe rart?
Hørte du en stemme som ikke var min som forsøkte å snakke med deg?
Får jeg se?
Masken fra restauranten. Var det det du så?
Jeg forstår hvor traumatisk minnet kan være for deg.
Skremmende.
- Blake. - Det er en skummel maske.
Det er bare en maske.
Alle bærer masker hver dag. Vi gjemmer oss bak sosiale masker.
Vi kan ikke overleve uten dem.
Det som skremmer deg, er ikke masken.
Det som skremmer deg, er hva det står for.
Jeg må spørre deg om noe som du ikke vil like.
Du blir kanskje opprørt.
Gjør det.
Jeg må vite nøyaktig hvor du satt i den restauranten.
Jeg vet ikke.
Ok. Hva hadde du på deg?
Husker du det?
- Fortell. Hva spiste du? - Jeg vet ikke.
Pommes frites. Hvordan kom du dit? Med hvem?
- Hva spiste du? Hva hadde du på deg? - Jeg vet ikke.
- Du kan huske det. Svar! - Se på meg.
Du vet ingenting.
Doktor, du må komme.
- Var du der den dagen? - Doktor?
- Kjelleren. Det er insektjente. - Blake har fått nekrofobi.
Jeg gjør et rom klart for hvis det verste skulle skje.
- Jeg vet ikke engang hva det verste er. - Hva annet kan jeg gjøre?
Hun river seg i stykker.
Her inne har vi en sjanse til å nå henne.
Eller noe annet vil nå henne.
Vennen, jeg må be deg lukke øynene.
Megan? Megan?
Nei!
En maskert mann skjøt og drepte seks personer på en populær restaurant,
- blant annet en syv år gammel gutt. Politiet leter etter gjerningsmannen-
- som skal ha vært maskert og tungt bevæpnet.
- Kom igjen, din jævla ting. - Hva skjer med lysene?
Det er strømsvikt, men dr. O. sier jeg skal sette opp senger for idioter.
Din venn er nede i kammeret. Hun fikk spader.
- Megan? - Det stemmer.
Kan du vise meg veien dit?
Jeg er lei av å være hushjelp. Kom, jeg skal vise vei.
Faen!
Megan! Si noe!
Åpne det! Megan?
Megan, si noe. Se på meg.
Bauer, kom ned til kammeret nå!
Vi tar henne ut.
Legg hodet der. Hva er galt med henne?
Jeg kan ikke finne Andover. Han er borte.
- Hva er galt med øynene? - Hun kan ikke engang blinke.
Det var det samme med Paige. Ekstrem lav puls og blodtrykk.
- Hun burde være død. - Det går bra.
Ikke lukk øynene. Ikke engang for en liten stund.
Hun trenger riktig legehjelp.
Jeg kan utføre pleieoppgaver, men ingenting er som det skal være her.
- Hun må på sykehus. - Jeg kan bære henne ut.
- Noen må kjøre til sykehuset. - Glem det.
Dører og vinduer er forseglet med denne blandingen.
- Vent... Jeg får ingen forbindelse. - Ikke jeg heller.
Jeg vet ikke hva som forårsaket det, men vi er fortapt.
Jeg trenger mer utstyr. Hvis hun våkner opp fra dette, -
- trenger vi har ekstra tepper for å få opp temperaturen.
- Jeg kommer snart tilbake. - Nei, ingen vet hva som skjer her.
- Du bør ikke gå rundt alene. - Jeg tar sjansen.
Faen, det er nifst!
Paige.
Vær så snill, hjelp meg.
Jeg vet hvem du er.
Jeg slipper deg ikke igjennom igjen.
Døren er lukket.
Du tar så mye mat fra mitt bord.
Jeg vil tilbake.
Du er hjemme nå.
Ifølge kroppstemperaturen, er hun død. Jeg kan ikke nå henne.
Det er som om noe annet ikke lar henne dø-
- og holder henne i en tilstand som er verre enn døden. En løkke av skrekk.
Jeg var dum som prøvde å slette en nødvendig menneskelig funksjon, -
-vår eldste følelse.
Nå vil selve frykten leve og ånde av seg selv.
Jeg tror at et vesen prøver å komme inn i vår verden.
Frykten selv planlegger å bruke oss alle som et verktøy.
På tide at du kom. Hjelper du meg ut?
Din late drittsekk.
Kom igjen! Slutt å lete etter pornoblader!
Denne saken løser seg ikke selv.
Hva i helvete er dette?
Hva i helvete?
Jeg hørte skudd. Vi må vekk herfra her.
- Hvordan skal det skje? - Jeg skal finne en måte.
Faen!
Hva skjer? Fant du ham?
- Bauer, kan du gå og finne Andover? - Den trenger meg.
Det vil jeg skal gå med. Jeg vil ikke ha.
- Bauer? - Jeg vil ikke være med.
- Hva er det med deg? - Dette er døren.
Tror du virkelig at han vil la meg dra?
- Hvem er det du snakker om? - Han kommer.
Bauer, kan du være så snill og hente dr. Andover?
Hva er det med deg? Bauer!
Du skjønner det ikke. Han kommer.
Det er veien ut!
- Lytt til ham? - Du snakker tull.
Jeg trykket på vinduet. Det presset tilbake. Det vil ikke la meg gå.
- Nei! - Det er ingen fare.
- Det er snart over. - Nei, jeg har en idé.
Caylee!
Bauer!
Du lovte! Du lovet at jeg kunne være sammen med ham!
Få meg ut herfra!
Gå vekk!
Jeg holder det jeg lover. Har du lyst til å møte Kevin?
Verre enn døden. En løkke av skrekk.
Mine hundrevis av behandlinger sultet ut denne tingen.
Det er nådeløst og tålmodig.
Det må ha føde, og vil ikke nektes sine måltider.
Dr. Andover?
Ha litt tillit.
Er det ...? Er det deg?
Ha litt tillit.
Er du ok?
Alt vil bli bra.
Verre enn døden.
En løkke av frykt.
Andover?
Andover!
Nei! Herregud!
Sarah, en ting hadde du rett i.
Noen ganger er det smart å være redd for mørket.
Blake!
Dette er ikke deg. Det er ikke deg, Blake.
Fortell meg hvorfor masken føles så kjent ut?
Du har ingen maske på deg. Føl ansiktet ditt.
Du drepte dem alle! Du skulle vært død!
Jeg husker deg.
Det var meg. Det var meg.
Jeg gjorde det! Tilgi meg!
Blake, må vi vekk!
Nei!
- Hvordan sluttet det? - Jeg bare lukket øynene.
Faen!
Dylan.
Vil du møte Kevin?
Megan! Stopp!
Slipp!
Det er ingenting igjen å frykte.
- Det er bare oss. - Jeg vet det.
Men det kommer tilbake. Og da vil det være sterkere.
Frykt vil aldri dø.
- Det var hele tiden deg den ville ha. - Det var min feil.
Jeg åpnet døren.
La oss bytte låsene.
Det er visst tid for en behandling til.
Frykten er nådeløs.
Den må ha føde, og den spiser det den vil ha.
Jeg så hva den gjorde for å få tak i meg.
Jeg er redd for at frykten selv vil utnytte meg, -
- klinikken og kammeret mitt for å brødfø seg selv.
Å fortære... oss alle.
Lukk øynene nå. Bare fokuser på lyden av stemmen min.
Frykten dør aldri.