Prolog
Kapitel et: SORG
Hej. Hvordan går det?
Har vi ikke lige talt om det?
Det var i går.
I dag er det tirsdag.
Har jeg været her i lang tid?
En måned.
Wayne siger...
...at mit sorgmønster er atypisk.
Ja...
Jeg har talt med Wayne.
Jeg synes, han giver dig alt for meget medicin.
Hold nu op. Der er folk, der er klogere end dig.
Han er helt nyuddannet.
Jeg har haft ti gange så mange patienter som ham.
Men du er ikke læge.
Nej, det er jeg ikke.
Og det er jeg stolt over, når jeg møder en læge som ham.
Der er ikke noget atypisk ved din sorg.
Det var min skyld.
Hvad med mig? Jeg var der også.
Jeg kunne have stoppet ham. - Nej.
Du vidste ikke, at han var begyndt at vågne på det sidste.
Jeg vidste, at han nogle gange vågnede -
og kravlede ud af sengen -
og gik rundt -
når man troede, at han sov trygt.
Han kunne åbne gitteret.
Han... Han vågnede op...
...og var forvirret...
...og alene.
Dr. Wayne siger, du vil have mig hjem.
Du kunne ikke lade være med at blande dig, vel?
Det hjælper ikke at være her.
Tværtimod.
Sorg...
Det er ikke nogen sygdom. Det er en naturlig, sund reaktion.
Man kan ikke bare fjerne den. Det må man ikke.
Wayne ved, du er terapeut. Han siger, man ikke skal behandle sin familie.
I princippet er jeg enig, men... - Du er bare meget klogere, ikke?
Jeg elsker dig.
Intet er værre end at se sin elskede -
blive udsat for fejl og uret.
Ingen terapeut kender dig lige så godt, som jeg gør.
Retsmedicinsk kontor, King County Seattle, Washington
Det gør ondt. - Det ved jeg godt.
Der er ingen vej udenom.
Jeg vil også dø. - Det får du ikke lov til.
Bliver det bare ved og ved? - Nej.
Nej, det bliver anderledes.
Bliver det værre?
Ja, det gør det.
Du har altid holdt afstand til mig og Nic.
Nu, hvor jeg tænker over det...
...meget, meget stor afstand.
Okay. Kan du give mig nogle eksempler?
Det kan sgu da ikke være så svært at forstå.
Sidste sommer, for eksempel.
Du var frygtelig fjern sidste sommer.
Både som far og mand.
Og det var Nics sidste sommer, du gik glip af.
Det var bare en skam.
Du har aldrig været interesseret i mig. Ikke før nu -
hvor jeg er din patient.
Men det må jeg måske ikke tale om?
Der er ikke noget, du ikke må tale om.
Du er ligeglad med, om dit barn er levende eller dødt.
Du har sikkert en masse kloge terapeut-svar til det, ikke?
Faktisk...
...var det for at følge dit ønske. Du ville have fred til at skrive.
Måske mente jeg det ikke.
Jeg fik det indtryk -
at du ville have ro til at skrive.
Du og Nic ville tage til "Eden" alene -
så du kunne skrive din afhandling færdig.
Det gjorde jeg bare ikke.
Gjorde du ikke?
Se selv. Det vidste du ikke engang.
Det ligner ikke dig at give op.
Det forekom pludselig ligegyldigt.
Som du selv sagde, da jeg fortalte dig om emnet: "Poppet."
Det ord har jeg aldrig brugt. - Det var i hvert fald det, du mente.
Og pludselig var det poppet.
Eller værre endnu: Løgn.
Det forstår jeg godt. - Nej, det gør du ikke.
Meget forstår du, men ikke det.
Træk vejret dybt og tæl til fem...
Roligt.
Følg mig. Tag en indånding...
Tag en indånding og tæl til fem.
Tag en indånding, to...
Hør på mig. Jeg skal lære dig at trække vejret.
Tag en indånding.
To, tre, fire, fem. Hold det.
To, tre, fire, fem... Pust ud. Flot.
Forestil dig, at du puster til dine tidselblomster.
Stille og roligt.
Ja, det er godt. Det er godt.
Det er meget fint.
Jeg sagde, at der ville ske en ændring.
Du sørger stadig, men det er en ny fase.
Hvad er det så? - Angst.
Angst? - Ja.
Det her er fysisk.
Det er farligt. - Nej.
Sorgen var heller ikke farlig.
Men hovedparten af angsten er fysisk.
Svimmelhed, tørhed i munden -
forvrænget hørelse, rysten -
hjertebanken, høj puls -
kvalme...
Rolig. Man skal ikke gå i seng med sin terapeut.
Uanset hvor meget han selv har lyst.
Det afleder tankerne, men det er ikke godt for os.
Lav din åndedrætsøvelse.
Og hold det.
Pust ud.
Elsker du mig?
Ja, det gør jeg.
Så hjælp mig.
Det er det, jeg gør.
Eksponering. Det er det eneste, der hjælper.
Alt andet er bare snak.
Du skal turde blive i den situation, der skræmmer dig.
På den måde lærer du, at angsten ikke er farlig.
Lad os lave en liste over de ting, du er bange for.
Øverst skriver vi den situation, du frygter allermest.
Jeg ved ikke, hvad jeg er bange for.
Bare giv dig god tid.
Jeg tænker. - Okay.
Men det er bare...
Behøver jeg at være bange for noget bestemt?
Nej. Nej!
Rolig.
Åh gud!
Det her går ikke.
Det var det dummeste, jeg kunne gøre.
Hvis du ikke kan fortælle mig, hvad du er bange for -
er det måske lettere at fortælle mig, hvor du er bange.
Hvor ville du føle dig mest udsat?
Hvad ville være det værste sted?
Lejligheden?
Gaden? En butik?
Parken?
At besøge nogen, måske?
Skoven.
Skoven?
Skoven, ja. - Det er pudsigt.
Det var dig, der altid ville ud i skoven.
Hvad er det, der skræmmer dig ved skoven?
Hvad gør dig bange?
Alt.
Hvad tror du, der vil ske i skoven?
Er det en bestemt skov?
Eden. - Eden?
Hvad så med at anbringe "haven omkring Eden" -
øverst i pyramiden?
Nej... Den skal ikke helt øverst.
Nej.
Kan du så...!
Hold op!
Okay!
Av!
Det gør ikke noget. - Undskyld.
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Vi begynder med at arbejde med dine forventninger.
Luk øjnene.
Mærk sædet under dig.
Mærk, hvordan du synker ned i det -
og bliver omsluttet af det.
Det er en behagelig følelse.
Du mærker en behagelig varme -
og tyngde.
Dit åndedræt er dybt -
regelmæssigt -
let.
Forestil dig nu, at du er i Eden.
Forestil dig, at du ankommer gennem skoven.
Fortæl mig, hvad du ser.
Jeg er ved broen.
Det er aften.
Man hører næsten ingen fugle.
Vandet flyder lydløst af sted.
Det bliver tidligt mørkt hernede.
Jeg går ind i mørket.
De små dådyr skjuler sig mellem bregnerne -
som altid.
Er det svært at gå der?
Nej. Egentlig ikke.
Det er faktisk næsten okay.
Imellem træerne, på skrænten...
...er den gamle rævegrav.
Hvordan har du det der?
Det er svært at sige.
Det burde være let at gå der -
men det er som at gå i mudder.
Stammen er tyk.
Træet forgår så langsomt.
Det har på mærkværdig vis en slags personlighed.
Det har jeg altid syntes.
Og nu...
Hvor er du henne? Går du op imod hytten?
Ja, det gør jeg.
Jeg går ad stien gennem det høje græs.
Lad være med at gå ind. Du skal ikke gå ind.
Det er udenfor, du er bange. Se dig omkring.
Nej...
Læg dig ned i græsset.
Skal jeg lægge mig ned? - Læg dig ned i græsset.
Oven på planterne? - Ja, læg dig på planterne.
Ligger du ned?
Ja.
Godt. Hvordan ser der ud omkring dig?
Der er grønt.
Det hele er meget grønt.
Godt.
Vil du gøre, hvad jeg beder dig om?
Ja.
Hvad skal jeg gøre?
Jeg vil have -
at du smelter sammen med det grønne.
Lad være med at kæmpe imod.
Bare lad dig blive grøn.
Uanset hvad der sker, så var du der. Du gjorde det.
Lad angsten komme, hvis den har lyst.
Husk, at det, man kan forestille sig, kan man også opnå.
Hvad er der? - Jorden brænder.
Jorden brænder ikke.
Vi skal videre.
Jeg vil gerne ligge lidt ned. Bare et øjeblik.
Selvfølgelig.
Vi tager et hvil.
Kapitel to: SMERTE (Kaos regerer)
Skal vi ikke fortsætte?
Jo.
Jo, vi skal.
Bliv.
Bliv i det.
Jeg ved godt, det gør ondt. Bliv!
Bliv i det!
Det er bare de dumme agern.
Hvad laver du? - Jeg er bare ved...
Jeg gør klar til en lille øvelse.
Det er sådan en slags...
Det er en slags leg. Du snød mig i går.
Man må ikke løbe. Du skal virkelig mærke græsset.
Du skal gå fra den der sten...
...til den her.
Ret skræmmende, ikke?
Er du klar?
Kom...
Jeg bærer dig.
Jeg sætter dig på den første sten.
Bliv i det.
Sådan. Sæt foden ned. Jeg holder dig. Jeg er lige her.
Jeg kan ikke. - Jo, du kan.
Du kan, og du gør det. Ligesom jeg gør det. Vi følges ad.
Vi følges ad, okay?
Sådan. Træk vejret.
Træd ned fra stenen.
Træd på græsset. Kom så.
Se, der skete ikke noget.
Husk at trække vejret. Jeg har fat i dig.
Det er flot.
Træk vejret. Fem, fem og fem.
Vi er der næsten. Det er flot.
Det går fint.
Vi er der nu. Sådan.
Du klarede det.
Du lærte noget.
Ikke?
Det var flot.
Det var virkelig flot.
Jeg savner ham sådan.
Jeg har været bange heroppe før.
Ja, det virker sandsynligt.
Jeg vidste bare ikke, at det var angst.
Jeg blev bange, og så holdt jeg op med at skrive.
Hvad var anderledes sidste gang?
Jeg hørte en lyd.
Kvindedrab
Nic?
Nic!
Det var altså ikke Nic, der græd.
Åbenbart ikke.
Der var noget uforklarligt -
så du anbragte Eden højt oppe i pyramiden.
Eden var den katalysator, som udløste angsten.
Du antog fejlagtigt, at følelsen hang sammen med stedet.
Når man føler sig truet, er det naturligt at reagere.
Havde faren været reel, havde frygten reddet dit liv -
fordi adrenalinen får en til at flygte eller kæmpe.
Men det, du oplever, er panikangst.
Gråden var ikke virkelig.
Hold op!
Rolig! Rolig!
Du skulle ikke være taget med.
Du er bare så forbandet overlegen.
Det er ikke sikkert, at det holder. Har du tænkt på det?
Egetræer kan blive flere hundrede år gamle.
De skal bare producere ét træ hvert 100. år for at formere sig.
Du synes måske, det er banalt, men det var stort for mig at opdage det -
da jeg var heroppe med Nic.
Dengang faldt der også agern ned på taget.
De blev ved og ved.
Og de døde og døde.
Og jeg kunne se, at...
...alt, hvad der før var smukt ved Eden -
måske er hæsligt.
Nu kunne jeg høre det, jeg ikke kunne høre før.
Skriget fra alt det, der skal dø.
Det er alt sammen meget rørende -
hvis det havde været en børnebog.
Agern skriger ikke.
Det ved du udmærket godt. Det er sådan, angst er.
Det er ens tanker, der forvrænger virkeligheden, ikke omvendt.
Satans kirke... - Gudfader!
Naturen er Satans kirke.
Hvad er der?
Der er han.
Det var hans åndedrag.
Nic...
Han gled væk fra mig sidste gang.
Han var altid i fuld gang med noget.
Han kunne godt have anstrengt sig for at være der for mig.
Du ser ud, som om du har sovet godt. - Det har jeg også, tak.
Jeg vil bare sige, at jeg er glad for, at du er her.
Jeg elsker dig, skat.
Har du sovet godt?
Jeg har bare haft en masse mærkelige drømme.
Drømme interesserer ikke den moderne psykologi.
Freud er død, ikke?
Hvad laver du? - Se.
Jeg har det godt igen.
Jeg er helbredt.
Hvor er du dygtig!
Jeg har det fint.
Du kan bare ikke være glad på mine vegne, vel?
Kaos regerer!
Kapitel tre: DESPERATION (Kvindedrab)
De tre tiggere Smerte - Desperation - Sorg
Jeg vil gerne lave en øvelse mere.
Det er et rollespil.
Min rolle er alle de tanker, som fremprovokerer din angst.
Din er den rationelle tankegang.
Jeg er naturen. Alt, hvad du forstår ved naturen.
Okay, hr. Natur.
Hvad er det, du vil?
Gøre dig mest mulig fortræd.
Hvordan?
Hvordan tror du?
Ved at gøre mig bange?
Ved at slå dig ihjel.
Naturen kan ikke gøre mig noget. Du er bare en masse grønt.
Nej, jeg er mere end det.
Det forstår jeg ikke.
Jeg er udenfor, men også...
...indeni.
Jeg er den menneskelige natur. - Nå, den slags natur.
Den natur, som får mennesker til at gøre onde ting mod kvinder?
Lige præcis.
Den slags natur var jeg meget interesseret i -
da jeg var heroppe.
Det er den slags natur, jeg skrev afhandling om.
Men man skal ikke undervurdere Eden.
Hvad gjorde Eden da?
Jeg fandt noget andet i mit materiale, end jeg havde ventet.
Hvis mennesket er ondt af natur -
så må det jo også gælde...
Kvinder?
Den kvindelige natur? - Alle søstres natur.
Kvinder har ikke kontrol over deres egne kroppe. Det har naturen.
Det står i mine bøger.
Den litteratur, du har brugt, handler om ondskab mod kvinder -
men du tog det som bevis på kvinders ondskab?
Du skulle bruge din kritiske sans! Det var din afhandling.
I stedet tager du tanken til dig.
Er du klar over, hvad du siger?
Glem det. Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde det.
Jeg kan ikke arbejde mere.
Slå mig. - Hvad?
Slå mig, så det gør ondt. - Nej.
Slå mig nu! - Nej!
Jeg kan ikke holde det ud. - Jeg vil ikke.
Så elsker du mig ikke.
Okay.
Måske elsker jeg dig så ikke.
Igen. Igen.
Søstrene fra Ratisbon kunne fremkalde en haglstorm.
Jeg gider ikke, hvis du ikke hører efter.
Godt og ondt har intet med terapi at gøre.
Ved du, hvor mange uskyldige kvinder der blev dræbt bare i 1500-tallet?
Det ved du sikkert. Mange.
Og ikke, fordi de var onde.
Det ved jeg godt. Indimellem glemmer jeg det bare.
Den ondskab, du taler om, er en tvangstanke.
Tvangstanker bliver aldrig virkelige. Det er et faktum.
Angst kan ikke få en til at gøre ting, man ikke vil.
Ligesom man ikke kan hypnotiseres til at handle i strid med ens natur.
Forstår du, hvad jeg siger? - Det tror jeg.
Du behøver ikke at forstå mig. Bare stol på mig.
Hvad er det her? - En kopi af obduktionsrapporten.
Obduktion?
Blev der foretaget en obduktion?
Jeg ville ikke sige det til dig, fordi du havde det så skidt.
Hvad fandt de ud af?
Ikke noget, der har betydning for sagen.
"Den eneste abnormitet er en mindre misdannelse i fodknoglerne -"
"- stammende fra tidligere."
"Dette tillægges ingen betydning. "
Er du klar over, at du har givet ham skoene omvendt på?
Det har jeg da også!
Hvor er det mærkeligt.
Det må være smuttet for mig den dag. Hvor mærkeligt.
EDEN (HAVE) - SKOVEN BLADE - TRÆER
"MIG" Hende selv.
Din lort! Du forlader mig, ikke også?
Din lort! Du forlader mig!
Nej. Jeg hjælper dig.
Du forlader mig!
Jeg elsker dig. - Jeg tror ikke på dig.
Jeg tror ikke en skid på dig!
Åh gud!
Hvor er du?
Din lort!
Hvor er du?
Din lort!
Hvor er du?
Hvor vover du gå fra mig?
Du sagde, du ville hjælpe mig!
Hvor er du?
Din lort!
Ud med dig!
Din lort!
Kom så ud!
Din lort!
Ud med dig!
Kom så ud!
Din lort!
Kapitel fire: DE TRE TIGGERE
Undskyld.
Vi må have den tingest af mit ben.
Jeg kan ikke finde skruenøglen.
Ville du slå mig ihjel?
Nej. Ikke endnu.
De tre tiggere er her ikke endnu. - De tre tiggere...
Hvad betyder det?
Når de tre tiggere kommer, er der en, der skal dø.
Nå, sådan.
"En grædende kvinde er en beregnende kvinde."
"Falsk i ben, falsk i lår..."
"Falsk i bryst, mund, øje og hår."
Hold om mig.
Hold om mig!
Det stjernebillede findes ikke.
Det hjælper jo ingenting.
Nej!
Epilog
Tekster: Kirsten Elvig Hansen Dansk Video Tekst