Jeg tror vi i denne verden kan velge hvordan vi vil fortelle triste historier.
På den ene siden kan du forskjønne den.
Slik de gjør de på film og i kjærlighetsromaner...
der vakre mennesker får vakre lærepenger...
der ingenting er så galt at det ikke kan ordnes...
med en unnskyldning og en Peter Gabriel-sang.
Jeg liker virkelig det like godt som andre jenter.
Virkeligheten er bare ikke slik.
Dette er virkeligheten.
Beklager.
Sent på vinteren da jeg var seksten år...
kom mor fram til at jeg var deprimert.
Hun spiser svært lite, hun går knapt ut.
Jeg er ikke deprimert, mamma.
Hun leser den samme boka om og om igjen.
Hun er deprimert.
Jeg er ikke deprimert.
Heftene og nettstedene nevner alltid depresjon som en bivirkning av kreft.
Depresjon er ingen bivirkning av kreft.
Det er en bivirkning av å skulle dø.
Det var det som skjedde med meg.
EN VOLDSOM LIDELSE
Smerte skal føles.
Jeg kan begynne å gi deg Zoloft.
Eller Lexapro.
Og to ganger om dagen istedenfor én.
Hvorfor stanse med det?
Bare gi mer.
Jeg er kreftungdommenes Keith Richards.
Har du gått til samtalegruppa jeg foreslo?
Ja, det er ikke noe for meg.
Der kan du komme i kontakt med personer som er...
Som er... Hva?
på samme reise.
"Reise"? Sier du det?
Bare gjør et forsøk.
Kanskje du vil synes det er opplysende.
Greit.
Er dere klare?
Vi er samlet her i dag...
bokstavelig talt i Jesu' hjerte.
Vi er her sammen med J.K.
Hvem vil fortelle historien sin til gruppa?
Jeg heter Angel. Jeg har akutt myelogen leukemi.
Sid. Akutt lymfoblastisk leukemi.
Hei, jeg heter PJ. Jeg har nevroblastom.
Jeg heter Patrick. Testikkelkreft.
Jeg skal spare dere for de ekle detaljene om det.
De fant den i ballene hans...
de skar ut det meste av den, og han døde nesten, men ikke likevel.
Her er han, skilt, venneløs...
bor hos foreldrene sine...
utnytter sin kreft-tastiske fortid i Jesu' hjerte.
Bokstavelig talt.
For å vise at én dag, om vi er heldige...
kan vi bli akkurat som ham.
Hvem er neste?
Hazel?
Jeg heter Hazel.
Opprinnelig skjoldbrukkskjertelen...
men nå med en imponerende koloni i lungene.
Og hvordan har du det?
Du mener bortsett fra å ha dødelig kreft?
Bra, tror jeg.
Vi skal støtte deg, Hazel.
Hvorfor spiller jeg ikke en sang til?
Kristus er vennen vår Og han blir der til slutten
Kristus
Hei, vennen.
Så... var det fantastisk?
"Ja, mamma, det var fantastisk!"
Og slik er livet mitt.
Realityserier.
Legetimer.
Åtte reseptmedisiner tre ganger om dagen.
Men det verste av alt...
Samtalegruppe.
- Dere kan ikke tvinge meg. - Selvsagt.
Vi er foreldrene dine.
Vi har vært gjennom dette. Du må gå.
Du må få deg venner og være tenåring.
Ikke send meg til ei samtalegruppe hvis du vil jeg skal være tenåring.
Du må gi meg en falsk ID så jeg kan gå på klubber...
og drikke gimlet og ta marihuana.
Du tar ikke "marihuana".
Det ville jeg visst hvis en hadde en falsk ID:
Kan du bare sette deg i bilen?
Og så dro jeg.
Ikke fordi jeg ville eller fordi jeg trodde det ville hjelpe meg...
men av samme grunn jeg gjorde alt for tida.
For å gjøre foreldrene min glade.
Jeg skjønner ikke hvorfor jeg ikke kan kjøre selv.
Du skal jo bare sitte her og vente igjen.
Selvsagt skal jeg ikke det.
Jeg må gjøre ærender.
Særlig.
Jeg er glad i deg.
Jeg er glad i deg også.
Kos deg.
Det eneste som er verre enn å dø av kreft...
er å ha et barn som skal dø av kreft.
Hei!
Få deg noen venner.
Beklager.
- Jeg tar trappa. - Ikke noe problem.
Takk.
Unnskyld.
Min feil.
Unnskyld.
Hvem vil begynne?
Vil noen begynne? Hvem vil sette det i gang?
Kom igjen.
Jeg heter Beth. Jeg har spindelcellesarkom.
Det har vært ei grei uke.
Isaac, jeg vet du har utfordringer akkurat nå.
Vil du fortelle det til gruppa? Eller kanskje vennen din her?
Nei, jeg skal fortelle.
Hei, folkens.
Jeg heter Isaac.
Jeg har retinoblastom.
Jeg fikk operert et øye da jeg var yngre...
så dette er et glassøye.
Jeg skal på sykehus for å få en ny operasjon...
for å ta ut det andre øyet.
Så etter den operasjonen blir jeg helt blind.
Men jeg er heldig som har en pen kjæreste...
som er i en helt annen klasse enn meg. Monica.
Og jeg har flotte venner, som Augustus Waters, til å hjelpe meg.
Så slik er det. Takk.
Vi skal støtte deg, Isaac.
Takk.
Din tur, Gus.
Greit.
Jeg heter Augustus Waters.
Jeg er 18...
og ble lettere rammet av benkreft for halvannet år siden.
Derfor mistet jeg denne sukkerungen.
Og nå er jeg delvis kyborg, noe som er fantastisk.
Men jeg er bare her fordi Isaac ba om det.
Og hvordan føler du deg, Gus?
Storartet.
Jeg er på en berg-og-dal-bane som bare går opp.
Kanskje du vil fortelle gruppa om frykten din.
Frykten min?
Å bli glemt.
Å bli glemt?
Ja.
Jeg tenker å leve et enestående liv.
Å bli husket.
Hvis jeg frykter noe, er det å ikke bli det.
Vil noen andre i gruppa si noe om det?
Hazel?
Uventet.
Én gang vil vi alle være døde.
Det var ei tid før menneskene, og det blir ei tid etter.
Den kan komme i morgen eller om en million år.
Og da blir det ingen igjen...
til å huske Kleopatra, Muhammad Ali eller Mozart...
og iallfall ingen av oss.
Å bli glemt er unngåelig.
Og skremmer det deg, foreslår jeg å ignorere det.
Det er det alle andre gjør.
Det er et godt råd.
Og jeg liker alt dette fordi det er fint å høre alle...
- Alltid. - Alltid.
"Bokstavelig talt".
Jeg trodde vi var i en kirkekjeller...
men vi er visst bokstavelig talt i Jesu' hjerte.
Å ja.
Hva heter du?
Hazel.
Nei, hele navnet ditt.
Hazel Grace Lancaster.
Hva er det?
Jeg har ikke sagt noe.
Hvorfor ser du slik på meg?
Fordi du er vakker.
Herregud.
Jeg liker å se på vakre mennesker.
For en stund siden bestemte jeg meg for...
å ikke nekte meg livets enkle gleder.
Spesielt siden vi alle skal dø snart, som du skarpsindig påpekte.
Det er flott. Men jeg er ikke vakker.
- Hei, Gus. - Hei, Lisa.
- Jeg liker at du sier det først. - Jeg liker at du sier det først.
Ok.
Alltid.
Hva er det med "alltid"?
"Alltid" er greia deres.
De vil "alltid" elske hverandre og så videre.
De har antakelig tekstet "alltid" til hverandre 14 millioner ganger i år.
Det må gjøre vondt i puppen.
La oss gå og se en film.
Hva?
Jeg er ledig senere denne uka, vi kan...
Nei, jeg mener nå.
Du kan være en øksemorder.
Det er alltid mulig.
Kom igjen, Hazel Grace. Ta en sjanse.
Jeg...
Jaså?
Det er avskyelig.
Hva da?
Syns du det er kult eller noe?
Du har ødelagt hele greia.
- Hele greia? - Ja, hele greia!
Du store min.
Og du gjorde det svært bra også.
Herregud! Det er alltid en karakterbrist ikke sant?
Og din er at selv om du har hatt pokkers kreft...
betaler du til et selskap...
for muligheten til å få enda mer kreft?
Det suger å ikke kunne puste!
Det suger virkelig.
"Karakterbrist"?
Det er en skjebnesvanger feil.
En skjebnesvanger...
Hazel Grace, de er bare farlige hvis du tenner dem.
Jeg har aldri tent noen.
Det er en metafor.
Du setter det som dreper deg, mellom tennene...
men du gir det aldri makt til å drepe deg.
En metafor.
Hei, vennen. Er det tid for Top Model?
Nei.
Jeg har lagt planer med Augustus Waters.
Herregud.
Jeg strøk på førerprøven et par ganger.
Du sier ikke det?
Fjerde gangen jeg tok testen, gikk det omtrent som dette.
Og da det var over...
ser instruktøren på meg og sier...
"Selv om kjøringen din er ubehagelig, er den ikke teknisk utrygg."
Kreftfordel.
Veldig kreftfordel.
Fortell om deg selv.
Jeg var tretten da de fant den.
Stort sett det verste som kunne skje.
Kreft i skjoldbruskkjertelen, fjerde stadium.
De kunne ikke gjøre mye.
Noe som selvsagt ikke stanset dem.
Operasjoner.
Strålebehandling.
Cellegift.
Mer strålebehandling.
Alt hadde en virkning en stund.
Men så sluttet virkningen.
Og én dag begynte lungene mine å fylles med vann.
Sykepleier!
Vi trenger en sykepleier nå!
Jeg klarte ikke å puste. Ingen fikk det under kontroll.
Du kan slutte å kjempe, vennen.
Ikke vær redd.
Det skulle ha vært slutten.
Herregud.
Men så skjedde det noe rart. Antibiotikaen virket.
De tømte væsken fra lungene mine. Jeg fikk tilbake i litt av kreftene.
Så ble jeg plutselig med i et forsøksprosjekt.
De som i republikken Kreftania er kjent for ikke å virke.
Det heter Phalanxifor.
Det fungerte ikke på over 70 % av pasientene...
men av én eller annen grunn virket det på meg.
De kalte det "Mirakelet".
Selvsagt er lungene mine ennå elendige...
men teoretisk sett kan de fortsette med det...
en stund kanskje, jeg vet ikke.
Går du på skolen igjen?
Jeg har studiekompetanse, så jeg går på community college.
Jøss! Ei collegejente!
Det forklarer den sofistikerte auraen.
Forsiktig!
Ups.
Velkommen til min ringe bolig.
Foreldrene mine kaller dem "oppmuntringer".
VIL DU HA EN REGNBUE, MÅ DU TAKLE REGNET
VI ELSKER AT DU ER HER
Ikke spør.
Hei, folkens!
- Hei! - Hei, Augustus.
Ny venn?
Ja. Dette er Hazel Grace.
Hei. Kall meg bare "Hazel".
Hvordan går det, "Bare Hazel"?
Hei, Hazel, hvordan går det?
Ja, vi går nedenunder. Ha det.
- Hyggelig å møte dere. - Deg også.
Her er det.
Augusto World.
Dette er rommet mitt.
Jøss.
Det er en imponerende samling.
Ja, jeg spilte tidligere.
Kan jeg sette meg?
Ja. Bare føl deg som hjemme.
Mi casa es tu casa.
Beklager, trappa...
og ståingen...
Ja, jeg skjønner.
Går det bra?
Ja.
Greit. Fortell om deg selv.
Jeg har alt sagt det.
Jeg fikk diagnosen da jeg var 13...
Nei, nei. Ikke om kreften, men livet dit.
Dine interesser, hobbyer, lidenskaper, rare fetisjer.
"Rare fetisjer"?
Tenk på noe. Det første du kommer på.
Noe du elsker.
En voldsom lidelse.
Ok. Hva er det?
Det er en roman.
Favorittromanen min.
Er det med zombier i den?
Zombier? Nei!
Stormtropper?
Nei, det er ikke ei slik bok.
Hva handler den om?
Kreft.
Handler den om kreft?
Men den er ikke slik. Den er kjempebra.
Forfatteren heter Peter Van Houten.
Han er den eneste personen jeg har hørt om...
som, A, skjønner hvordan det er å dø...
men, B, faktisk ikke har dødd.
Ok.
Jeg vil lese den forferdelige boka med den kjedelige tittelen...
der det ikke er med zombier eller stormtropper.
Og til gjengjeld...
skal du lese denne.
En glimrende romanversjon av favorittvideospillet mitt.
"Slå ned opprøret".
Ikke le. Den er fantastisk.
Den handler om ære, offer, dristighet og heltemot.
Om å godta skjebnen og sette spor etter seg.
Takk.
Hendene dine er så kalde.
De er ikke så kalde, men mangler oksygen.
Hazel Grace?
Jeg elsker at du snakker medisinsk til meg.
Det er noe annet.
Ga han den til deg?
Mener du herpes?
Jøss.
Ja, jeg gjorde det.
Det er en mors drøm.
Brukervarsel
Ikke vær redd.
Herregud, mamma. Jeg er ikke redd.
Det er ikke viktig.
Ja.
Vi tilbrakte bare tid sammen, jeg venter ikke at han skal ringe.
- Er det det...? - Ja.
For jeg trodde det var paprika.
I dag, i Kina, den internasjonale gojibærdagen.
Er det ikke flott?
Jeg liker fargen.
Si at eksemplaret mitt mangler de siste ti sidene eller noe
De er gode, ikke sant?
Spiser de mye gojibær på gojibærdagen?
Si at jeg IKKE har nådd slutten på boka!
Jeg gjorde noe med desserten...
bare for å holde gojibærtemaet i gang.
For de er en utrolig antioksidant.
El BOK KAN IKKE SLUTTE MIDT I EN SETNING!
HVA ER FOR GUDS SKYLD DENNE GALSKAPEN! ÅÅHHH!!
Jeg liker det.
Vi bør gjøre det hvert år.
- Hvert år. - Vi bør gjøre det hvert år.
Vet det.
Jeg liker dem virkelig.
Vil du gå fra bordet, vennen?
Hva?
Hazel Grace.
Velkommen til pinen det er å lese En voldsom lidelse.
Men nå bryter jeg alle regler!
Går det bra?
Og nå bryter jeg alle regler
Med meg? Ja, glimrende.
Men jeg er sammen med Isaac og...
Isaac, gjør Samtalegruppe-Hazel dette bedre eller verre?
- Jeg har kastet bort tida mi - Isaac! Se på meg.
Kastet bort tida mi
Hvor fort kan du komme hit?
Flott. Døra er åpen.
Jeg må løpe. Ha det.
Hallo?
Hazel.
Isaac, Hazel Grace fra samtalegruppa er her.
- Hei. - Hei.
En vennlig påminnelse...
Isaac, har et psykoseanfall for øyeblikket.
Du ser forresten svært fin ut.
Jeg liker at du bruker denne fargen.
Takk.
Isaac.
Hazel er her.
Hei, Isaac.
Hei, Hazel.
Hvordan går det?
Bra.
Isaac og Monica er visst ikke sammen lenger.
Jeg er så lei for det, Isaac. Vil du snakke om det?
Nei, jeg vil bare gråte og spille videospill.
Men det skader ikke å snakke med ham...
hvis du har noen kloke ord å si som kvinne.
Jeg syns at reaksjonen hans er ganske passende.
"Smerte må føles."
Du siterer fra boka mi.
Hun sa hun ville slå opp med meg før operasjonen...
fordi hun ikke taklet det.
Jeg holder på å miste synet, og hun takler det ikke.
Jeg sa "alltid" til henne. "Alltid".
Og hun snakket bare og sa det ikke igjen, og...
Det var som om jeg alt var ute av livet hennes.
Noen ganger...
skjønner ikke folk løftene de kommer med.
Vet det, men...
Jeg føler meg som en taper. Jeg bruker ennå halskjedet hennes.
Ta det av.
Ja.
Nå setter vi i gang.
Jeg vil bare sparke eller slå noe.
Ikke spark det.
- Slå denne. - Unnskyld.
Jeg har villet ringe deg noen dager...
men jeg har ventet til jeg fikk tenkt noe om En voldsom lidelse.
Et øyeblikk.
Isaac.
Puter kan ikke knuses.
Du må knuse noe.
Prøv dette.
- Trofeet? - Ja.
Er du sikker?
Jeg har prøvd å fortelle faren min at jeg hater basketball.
Bare gjør det!
Alltid!
En voldsom lidelse.
Jeg er glad for at du likte den.
Jeg gjorde det. Men slutten.
Vet det. Den kommer ganske brått.
"Ganske brått"? Tuller du? Den er ond!
Jeg skjønner at hun dør...
men det er en uskrevet kontrakt mellom forfatteren og...
- Gus? - Ja?
- Greit? - Ja.
Mellom forfatter og leser.
Og avslutter du boka midt i en setning...
bryter du den kontrakten.
Jeg skjønner hva du mener...
men for å være helt ærlig syns jeg den er så sannferdig.
Du dør bare midt i livet.
Du dør midt i en setning.
Og jeg vet ikke...
Men jeg vil bare vite hva som skjer med alle etter at Anna dør.
Som med Annas mor.
Ja, og den nederlandske tulipanmannen.
Og hamsteren Sisyfos.
Ja!
Har du prøvd å kontakte Peter Van Houten?
Jeg har skrevet masse brev til ham uten å få svar.
Han har visst flyttet til Amsterdam og blitt eneboer og...
Så synd.
Ja.
Isaac...
føler du deg bedre, kompis?
Det er slik det er med smerte.
Den må føles.
Jeg skal hjelpe deg å gjøre rent.
Hazel Grace.
Augustus Waters.
Jeg må bare tenke på denne pokkers boka.
Alt i orden.
Men vi må finne ut hva som skjer.
Det var nettopp det jeg ba Van Houten om i brevene mine.
Men han svarte aldri.
Niks.
"Kjære Mr. Waters...
"...jeg skriver for å takke deg for e-postene dine.
"Jeg er takknemlig for alle som bruker tid...
"...på å lese boka mi."
Augustus?
Ja?
Hva driver du med?
Jeg kan ha funnet...
Van Houtens assistent, sendte henne en e-post.
Augustus!
Hun kan ha sendt e-posten til Van Houten.
Skal jeg fortsette?
Herregud. Ja, kom igjen!
"Jeg skylder deg svært mye, sir."
Hazel Grace, han kalte meg "sir".
Fortsett å lese, Augustus!
"Både for det pene du sier om En voldsom lidelse...
"...og for at du tok deg tid...
"...til å fortelle at boka, her siterer jeg direkte...
"... 'har betydd mye for deg og vennen din Hazel Grace."'
Det er ikke sant!
Selvsagt.
"Nei, jeg verken har eller kommer til å skrive noe annet.
"Å fortsatt dele tankene mine med leserne...
"... vil verken være bra for dem eller meg.
"Men takk...
"...for den vennlige e-posten din.
"Med vennlig hilsen, Peter Van Houten."
Ja, det bare skjedde.
Herregud.
Jeg har prøvd å si det, jeg er fantastisk.
Tror du jeg...
Se i innboksen din.
Herregud.
Herregud, Augustus.
Jeg tørner.
Kjære Mr. Peter Van Houten, jeg heter Hazel Grace Lancaster.
Min venn Augustus Waters...
som leste boka di på min anbefaling...
fikk nettopp en e-post fra deg på denne adressen.
Jeg håper det er greit at han viste meg den e-posten.
Jeg lurte på om du ville svare på noen spørsmål...
om hva som skjer etter at boka slutter.
Særlig følgende.
Gifter Annas mor seg med den nederlandske tulipanmannen?
Og pønsker tulipanmannen på noe...
eller er han bare misforstått?
Til sist håpet jeg du kunne fortelle noe om hamsteren Sisyfos.
Disse spørsmålene har plaget meg i årevis...
og jeg vet ikke hvor lenge jeg har igjen for å få svar på dem.
Jeg vet at dette ikke er viktige litterære spørsmål...
"...og at boka di er full av viktige litterære spørsmål...
"...men jeg vil gjerne vite det.
"Og hvis du bestemmer deg for å skrive noe annet...
"...vil jeg gjerne lese det.
"Jeg vil faktisk lese handlelistene dine.
"Hilsen, med stor beundring, Hazel Grace Lancaster."
Ikke dårlig.
Syns du ikke?
Det er litt pretensiøst...
men så bruker også Van Houten ord som "tendensiøs" og "bakkanal", så...
Jeg tror han vil like det.
Er klokka virkelig 01.00?
Er den det?
Ja, den er vel det.
Jeg bør vel legge meg og sove.
Ok.
Kanskje "ok" blir vårt "alltid".
Ok.
Herregud.
"Kjære Ms. Lancaster...
"...jeg kan ikke svare på spørsmålene dine skriftlig...
"...for det vil være en oppfølger...
"...som du kan publisere eller legge ut på Internett.
"Ikke at jeg ikke stoler på deg, men hvordan kan jeg?
"Jeg kjenner deg knapt.
"Bare stikk innom hvis du kommer til Amsterdam."
Hva?
"Med vennlig hilsen, Peter Van Houten."
Herregud!
Hva skal dette bety?
Hazel?
- Mamma! - Hva er galt, Hazel?
Se på dette.
Kom hit.
Se.
- Hva er det? - Ja.
Peter Van Houten!
Se hva han skrev!
"Hvis du kommer til Amsterdam"!
Jeg må dra!
Det er utrolig.
Han inviterte oss til Amsterdam.
Jøss!
Kan vi dra?
Tror du vi kan dra?
Amsterdam!
Jeg vil du skal få alt du vil i verden.
Men vi har ikke penger.
Bare det å frakte det medisinske utstyret.
Hvordan gjør vi det?
Ja. Jeg er lei for det.
Jeg er veldig lei for det.
Det går bra.
Hvorfor spør du ikke Åndene i flasken? Bruk ønsket ditt.
Jeg har alt brukt det. Før mirakelet.
Hva bruket du det på?
Ikke Disney.
Hazel Grace, du dro ikke til Disney World.
- Du brukte ikke ditt siste ønske... - Jeg var 13.
på å dra til Disney World.
- Og Epcot Center. - Herregud.
Det var faktisk en morsom reise!
- Det er det tristeste jeg har hørt. - Jeg møtte Langbein!
- Nå er jeg bare flau. - Hvorfor er du flau?
Utrolig at jeg er forelsket i ei jente med slike klisjéønsker.
Forferdelig.
Kommer du?
Det viktigste under en MRI...
er å ligge helt stille.
Men den dagen var det nesten umulig.
Hei, Gus! Hvordan går det?
Hei, Mrs. Lancaster.
Hei. Rik Smits trøye?
- Ja, så sannelig. - Jeg elsket den fyren.
Jeg heter Augustus Waters.
Hyggelig å møte deg. Jeg heter Michael.
- Hyggelig å møte deg. - Hei, Mrs. Lancaster.
- Hyggelig å møte deg. - Hyggelig å møte deg.
Hei, Hazel Grace.
Hei.
Vil du dra på piknik med meg?
Gjerne.
Skal vi?
Nei. La meg...
Jeg lukter sykehus, så jeg bør skifte.
Så...
du er også en som har overlevd?
Ja.
Jeg skar ikke av denne uten grunn.
Selv om det er en glimrende måte å gå ned i vekt på.
Bein er svært tunge.
Hvordan er helsen din?
Den er bra. Ingen spor av kreft på 14 måneder.
- Sier du det? - Ja.
- Det er fantastisk. - Ja.
Jeg er svært heldig.
Hør her, Gus.
Du må forstå at Hazel fortsatt er ganske syk.
Og hun vil være det resten av livet.
Og hun ønsker å holde tritt med deg.
Hun er slik. Sannheten er at lungene hennes...
Klar, Gus?
Ja.
Greit. Vi ses snart.
Greit.
For en vakker dag.
Ja.
Tar du med dine romantiske erobringer hit?
Alle sammen.
Antakelig derfor jeg fortsatt er jomfru.
Du er ikke fortsatt jomfru.
Er du virkelig det?
Få vise deg noe.
Ser du denne sirkelen?
Det er en sirkel av jomfruer.
Og dette...
er 18 år gamle gutter med ett bein.
Så, ja.
Funky Bones av Joep Van Lieshout.
Han høres ganske nederlandsk ut.
Og det er han.
Svært lik Rik Smits.
Og tulipaner.
Sandwich?
Få gjette.
Nederlandsk ost og tomat.
Beklager, tomatene er meksikanske.
Hvordan våger du!
Er ikke dette kult?
De bruker et skjelett som lekeplass.
Tenk på det.
Du elsker symboler.
Apropos det, du lurer sikkert på...
hvorfor du sitter her og spiser dårlig ostesandwich...
og drikker appelsinjuice med en fyr i en Rik Smits-trøye.
Tanken har slått meg.
Hazel Grace, som mange før deg...
og jeg sier dette med stor ømhet...
du brukte ønsket ditt som en idiot.
Vi har snakket om dette før. Jeg var 13.
Hysj! Jeg er midt i en stor enetale.
Du var ung, påvirkelig...
du stod overfor Mannen med ljåen...
og da ønsket du noe du egentlig ikke ønsket.
Men hvordan kunne lille Hazel Grace, uten å ha lest En voldsom lidelse...
vite at hun egentlig ville besøke Peter Van Houten...
i hans Amsterdam-eksil.
Men jeg sparte det ikke, så...
Da er det bra at jeg sparte mitt.
Så du mener...
Jeg gir deg ikke ønsket mitt, Hazel.
Hvis det er det du tror.
Men...
Jeg er også interessert i å møte Peter Van Houten...
og jeg tror ikke det vil ha særlig mening...
uten jenta som viste meg boka...
eller hva?
Så jeg snakket med Åndene i flasken, og de støtter det.
Vi drar om en måned.
Nei.
Herregud.
Herregud!
Augustus!
Takk!
Jeg vet ikke om de gjør dette ofte,
men de er villige til å ta med meg også, og...
Det er utrolig.
Hazel, det er så vakkert.
Jeg vet det.
Og litt sprøtt.
Det er veldig sprøtt. Det er... Det er vanvittig!
- Vel... - Det er Amsterdam!
Han traff deg nettopp...
- Jeg vet det! - ...og han gir deg dette ønsket.
Vi deler det ønsket.
Så søtt.
Hvis ikke...
Hva?
Er han kjæresten din?
Slutt. Nei... Han er ikke...
Mamma, fokuser, vi snakker om Amsterdam.
- Jeg liker ham så godt. - Slutt.
Følg med. Kan jeg dra?
Som mora di, elsker jeg ideen.
Og jeg synes vi bør snakke med dr. Maria.
Ok.
Jeg vet ikke.
Du sa at PET-skanningen var oppmuntrende.
Den er det, men vi vet ikke hvor lenge det varer.
Jeg søker ikke om politisk asyl. Det er noen dager. En ferie!
- Det er sant. - Hva om du ble syk?
I et fremmed land?
De har leger i Amsterdam. Og kreft.
Kreft er forskjellige ting, og din type er svært uvanlig, Hazel.
Den eneste måten jeg kan tillate en slik reise
er hvis noen som kjenner tilfellet ditt...
Hva om mamma ble med?
Hva?
Hva om du ble med?
Åndene i flasken får det vel til. De er steinrike.
Det kan fungere.
Og så skjedde dette.
Hei.
- Hei. - Du er i orden.
Hva skjedde?
Det vanlige.
Væske i lungene som hindrer oksygenopptak.
De satte inn en slange.
De tømte halvannen liter i går kveld.
Den gode nyheten er...
at svulstene ikke vokser.
Ingen nye svulster i kroppen din.
Vi er så lettet.
Dette er bare en vanskelighet, Hazel.
Vi kan leve med den.
Mr. Lancaster.
Hvordan går det med henne?
Bedre.
Takk. Mye bedre.
De slipper meg ikke inn. Bare familien.
Ja, beklager.
Jeg skjønner.
Kan du bare si at jeg var her?
Ja, selvsagt.
Ok.
Hvorfor drar du ikke hjem, Gus?
Hvil deg.
Ok.
Vanligvis begynner svulstene å motstå behandlingen...
og det har ikke skjedd her...
ennå.
På den andre siden...
kan medisinen gjøre ødemet verre.
Sannheten er...
at svært få har gått på Phalanxifor så lenge som Hazel.
Vi kjenner ikke de langvarige virkningene.
Vi prøver å hindre endotelisk vekst...
for blir den for belastende, kan det føre til sykdom, vevsangrep...
forhindring av blodgjennomstrømningen...
og den svulstspredningen vi så sterkt prøver å hindre.
Overlevelsesraten til pasienter med sterk endotelisk vekst...
minsker eksponentielt jo verre tilstanden blir.
Du kan slutte å kjempe, vennen.
Ikke vær redd.
Herregud.
Jeg kommer ikke til å være mamma lenger.
Jeg har et spørsmål.
Ja, Hazel?
Kan jeg fortsatt dra til Amsterdam?
Det vil ikke være klokt nå.
Hvorfor ikke?
Kan vi få til den reisen på noen måte?
Det vil øke en del risikoer.
Men det skjer når du drar til kjøpesenteret også.
Ja, men et fly?
Men de har oksygen på fly.
Du er i fjerde stadium.
Dette er en mulighet jeg kanskje aldri får igjen.
Noensinne.
Hvis medisinen fungerer, hvorfor kan jeg ikke...
- Kanskje det er en mulighet... - Nei.
Jeg vet ikke om noen annen måte å si dette på, Hazel.
Du er bare for syk.
Jeg er lei for det.
Ok?
Hallo?
Et øyeblikk.
Hei. Gus... igjen.
Beklager, hun sover.
Ja. Ok.
Greit. Ha det.
Jeg vet hva du tenker.
Det er ikke rettferdig mot ham.
Det er det ikke.
Han trenger ikke dette.
Ingen gjør det.
Mange flere problemer enn det er verdt.
Nei, du har rett.
Moren din og jeg sa det samme.
Det kan være på tide å kaste deg på gata.
Plassere deg på et barnehjem et sted, så blir du deres problem.
Jeg mener det.
Vi er ikke sentimentale.
Hallo???
Stillheten er øredøvende...
Hazel Grace.
Hei, Augustus.
Går det bra?
Nei.
Hva er galt?
Snakk til meg.
Jeg vet ikke.
Alt.
Jeg vil til Amsterdam, Gus.
Og jeg vil at Van Houten skal si hva som skjer etter at boka slutter.
Dessuten ønsker jeg ikke dette livet.
Himmelen gjør meg trist.
Og det er den patetiske lille husken...
pappa laget til meg da jeg var barn og...
Det er vel alt.
Jeg vil gjerne se denne tårenes huske.
Jeg skjønner poenget.
Denne husken er skikkelig trist.
Hazel Grace, jeg håper du skjønner...
at selv om du prøver å holde avstand, har jeg like sterke følelser for deg.
Alle dine forsøk på å holde deg unna meg, vil mislykkes.
Hør her.
Jeg liker deg.
Og jeg liker å være sammen med deg og alt...
men jeg kan ikke la dette gå videre.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg ikke vil såre deg.
Jeg hadde ikke brydd meg.
- Nei, du skjønner ikke. - Jo.
- Du skjønner ikke. - Jeg vet hva du prøver å si.
Hazel, jeg sier at jeg ikke hadde brydd meg.
Det ville vært et privilegium å få hjertet knust av deg.
Gus, jeg er en granat.
En dag eksploderer jeg...
og jeg vil ødelegge alt rundt meg og...
Jeg vet ikke, jeg føler at det er mitt ansvar...
å gjøre skadene så små som mulig.
En granat.
Det er derfor jeg ikke har hamster.
Vi må gjøre noe med huska.
Ok.
"Huska trenger et hjem."
"Desperat ensom huske
"trenger et varmt hjem."
"Ensom, svakt pedofil huske
"søker barns rumper."
- Nei. - Nei?
Jeg liker det.
Derfor.
I tilfelle du lurer på hvorfor jeg liker deg, Hazel Grace.
Du er så oppslukt av å være deg selv at du ikke aner hvor unik du er.
Du kan ikke si slikt.
Hva? Det er slik jeg snakker med vennene mne.
Jeg vet det. Venner.
- Venner. - Venner.
Venner!
Du kan ikke gjøre det!
Takk for at du forstår...
bare venner
Ok...
Herregud! Slutt å flørte med meg!
"Kjære Hazel, hørte fra Åndene i flasken at du...
"...Augustus Waters og moren din vil besøke oss den fjerde."
Lidewij Vliegenthart Peter Van Houtens assistent
Mamma?
Ja?
Mamma!
- Hva er feil? - Beklager.
Jeg tok bare et bad.
Sendte du e-post til Åndene for å si at turen var avlyst?
For Van Houtens assistent sendte en e-post...
og sa at hun tror vi fortsatt kommer.
Hva?
Jeg skulle fortelle det sammen med faren din.
Mamma.
Vi skal til Amsterdam.
Drar vi til Amsterdam?
Vi drar til Amsterdam.
Vi har tenkt gjennom alt. Vi drar.
Doktor Maria, alle vet det.
- Men bare i tre dager, ikke seks. - Herregud.
Men alt. Det blir en onkolog der.
Alt. Vi er så klare.
Jeg er glad i deg.
Jeg er så glad i deg.
Jeg er glad i deg.
- Sett deg. - Vi drar til Amsterdam.
Vi drar til Amsterdam.
- Vi drar til Amsterdam. - Kom og snakk med meg.
Du må ringe til noen.
Ring ham!
Ok, lunger, funger ordentlig i ei uke.
Skjønner? Ei uke til.
Hei Gus, håper du har passet klart!!!
Alt går bra Waters!!!
- Vent, maten. - Hva har du glemt?
Har du passet mitt?
Ja, jeg har det.
Som jeg sa til Åndene...
"Reis med stil, eller ikke reis i det hele tatt."
Mamma, vi skal til Amsterdam!
Vi skal til Amsterdam nå.
Hallo, Lancastere.
Gus. Hei. Hyggelig å møte deg.
Jeg tar den, sir.
Gus, du er så oppfinnsom!
Ok, Hazel Grace?
Ok!
- Hva har du i nesa? - Jackie!
- Beklager det. - Nei, det er greit.
Det kalles en "kanyle".
Ser du den lille vennen her?
Han får oksygen gjennom slangen.
Kan det hjelpe meg å puste også?
Kanskje. Vil du prøve den?
Ok.
Kom her.
Sånn.
Det klør!
Ja, det var noe for seg.
Jeg tror jeg puster bedre.
Jeg vil gjerne gi deg den, men jeg kunne trenge hjelp.
- Takk for at jeg fikk prøve den. - Bare hyggelig.
Greit, Jackie, vi drar.
- Takk. Ha det bra. - Ha det.
Flight 1721 er nå klar for ombordstigning fra gate 46...
- Jeg tror det er oss. - Det er det.
- Vi skal til Amsterdam! - Herregud.
Kom igjen, hjelp meg.
- Er de våte? - Våte hender.
- Beklager. - Ekkelt! Ha deg vekk! Slutt!
Har du aldri vært på et fly før?
Nei.
Det er spennende.
Sir?
Det er røykeforbud på dette flyet.
Eller på alle fly.
Jeg røyker ikke.
Det er bare en metafor.
Han legger det som dreper i munnen...
men gir det ikke makt til å drepe ham.
Den metaforen er forbudt på dagens flygning.
Kabinpersonell, gjør klar til avgang.
Takk.
Ok?
Gus, slik er det å kjøre i bil sammen med deg.
Herregud, vi flyr.
Vi flyr!
Se på bakken!
Se.
Ingenting har sett slik ut i menneskehetens historie!
Se på bilene. De er...
Dere er så søte.
Vi er bare venner.
Hun er det, ikke jeg.
Du store min!
Kom deg unna henne, hurpe!
Se på dette, Hazel.
Dette er så sinnssykt.
Hva?
Se på det fargede glasset. Det er utrolig.
Jeg skal sjekke oss inn.
Best vi får deg påkledd...
for dere har reservasjoner for to i kveld, middag på Oranjee.
Og det står: "Kos dere. Mr. Peter Van Houten."
Jeg slo den opp, og det høres utrolig ut.
Guideboken sier den er fancy og svært romantisk.
Nettopp. Fancy...
Herregud.
Men, hva...
skal du ha på deg?
Er den til meg?
Herregud. Den er så vakker.
Ikke sant?
Hva da?
Du mener det er helt greit...
at tenåringsdatteren din gjør som hun vil med en eldre gutt...
i en by berømt for synd og skjørlevnet?
Ja, det er stort sett det jeg mener.
Gus!
Du er så pen!
- Takk, frue. - Jøss.
Hazel, Gus er her...
og ser utrolig ut!
Jeg hører denne restauranten er utrolig.
Jøss.
Hva?
Du ser fantastisk ut.
Takk.
Her er det.
Oranjee. Ja, her er det.
Ja.
Bordet deres, Mr. og Mrs. Waters.
Takk.
Takk, Gus.
Alt er veldig i orden.
Sjampanjen er en gave. Kos dere.
Takk.
God kveld.
Ok?
Ok.
Det er utrolig.
Vet dere hva Dom Pérignon sa etter at han fant opp sjampanjen?
"Kom fort," sa han. "Jeg smaker på stjernene."
Velkommen til Oranjee.
Vil dere ha en meny eller kjøkkensjefens valg?
Kokkens valg høres vidunderlig ut.
Og, sir...
noe sier meg at vi vil trenger mer av denne.
Alle stjernene er på flaske for dere i kveld, mine unge venner.
Jeg tror den er vår.
Gulrotrisotto til damen.
Takk.
Og til herren.
Takk.
Kos dere.
Jeg vil at denne gulrotrisottoen blir en person...
så vi kan dra til Vegas og gifte oss.
Jeg liker dressen din.
Takk. Det er første gang jeg har gått med den.
Du bruker vel ikke slike i begravelser?
Nei.
Den er ikke så pen.
Da jeg først ble syk...
sa de at sjansen for å bli kreftfri var 85 %.
Gode sjanser.
Det betød et år med tortur, at jeg mistet beinet...
og 15 prosents sjanse for at det ville mislykkes.
Like før operasjonen...
spurte jeg foreldrene mine om jeg kunne kjøpe en fin dress.
Så du skulle begraves i den.
Ja.
Jeg har en slik. Jeg fikk den på femtenårsdagen min.
En kjole.
Men jeg tror ikke jeg ville brukt den på date.
Så vi er på date?
Pass deg.
Vi er Mr. og Mrs. Waters.
Det er bare fordi hun ikke snakker engelsk.
Men vi bør være det hvis de spør.
- Husker du hva du sa om Vegas? - Ja.
Tror du jeg kunne bli med på det?
Gud?
Kanskje.
Hva med engler?
Nei.
Etterliv?
Nei.
Kanskje. Jeg vet ikke.
Jeg vil ikke gå så langt som å si "nei"...
men jeg vil ha litt bevis.
Hva med deg?
Absolutt.
Jaså?
Ikke himmelen der du rir på en enhjørning hele dagen...
og bor på en herregård av skyer...
men ja, jeg tror så avgjort på noe.
Hvis ikke...
hva er poenget?
Kanskje det ikke er noe poeng.
Jeg godtar ikke det.
Jeg er forelsket i deg.
Du hørte meg.
Augustus...
jeg er forelsket i deg.
Og jeg vet at kjærligheten er et skudd i blinde...
og at glemsel er uunngåelig.
Og at vi alle er dødsdømt...
og at én dag...
blir alt vårt arbeid til støv.
Og jeg vet at sola vil sluke den eneste jorda vi får.
Og jeg er forelsket i deg.
Beklager.
Flere stjerner?
Nei, takk.
Jeg tror vi bare får ta regningen.
Nei, sir.
Måltidet deres er betalt av Mr. Van Houten.
Hva?
Jeg skjønner ikke den skjorta.
Men Van Houten vil skjønne den.
Det er femti referanser til Magritte i En voldsom lidelse.
"Dette er ingen pipe."
Men det er ei pipe.
Men det er det ikke.
Det er en tegning av ei pipe.
Skjønner?
En tegningen av en ting er ikke tingen selv.
Heller ikke ei t-skjorte av en tegning av en ting er tingen selv.
Hei, du.
Når ble du så voksen?
Hvem er klar for noen svar?
Jeg!
Nå skjer det.
Jeg er så spent, jeg klarer knapt å puste.
I motsetning til som vanlig.
Gi deg.
Lidewij?
- Hei! - Hei, jeg heter Augustus.
- Lidewij. - Hazel.
Kom inn.
Takk.
Peter! De er her!
Hvem i helvete er "de", Lidewij?
Augustus og Hazel...
de unge fansene du har korrespondert med.
Amerikanerne?
Du inviterte dem.
Kom inn.
Du vet hvorfor jeg dro fra Amerika, Lidewij.
Så jeg slapp å møte amerikanere.
Du er amerikaner.
Uhelbredelig.
Bli kvitt dem.
Jeg gjør ikke dette, Peter.
Vær så snill, vær hyggelig.
Kom inn.
Beklager, få ta den for deg.
Takk.
Hvem av dere er Augustus Waters?
Jeg.
Og det er Hazel.
Mr. Van Houten, tusen takk for at du svarte oss.
Åpenbart en feilbedømmelse.
Brevene deres var de første jeg svarte på, og se hva som skjedde.
Whisky?
Nei, takk.
Bare meg da, Lidewij.
En whisky og soda til, takk.
Kanskje litt frokost først, Peter?
Hun tror jeg har et drikkeproblem.
Jeg tror også at jorda er rund.
Så dere liker boka mi.
- Vi elsker boka. - Ja.
Vi elsker den.
Augustus...
Han brukte ønsket sitt på å få møte deg, så vi kunne snakke.
Ikke noe press.
Ja.
Kledde du henne slik med hensikt?
På en måte.
Vi ville gjerne takke deg for middagen i går kveld.
Og for sjampanjen.
Den var utrolig.
Den var magisk.
Spanderte vi middag på den i går kveld?
Med glede.
Dere har reist langt.
Hva kan jeg gjøre for dere?
Vi har noen spørsmål...
åpenbart, om hva som skjer på slutten av boka.
Særlig med dem som Anna etterlater seg.
Som moren hennes, den nederlandske tulipanmannen...
Hvor god er din kjennskap til svensk hip-hop?
Begrenset, vil jeg si.
Lidewij, spill Bomfalleralla straks.
Ok.
Vi snakker ikke svensk, sir.
Hvem i helvete snakker svensk?
Det viktige er ikke hva slags tull stemmene sier...
men hva stemmene føler.
Tuller du med oss?
Er dette en slags framføring?
Sett deg, Gus.
På slutten av boka er Anna...
La oss forestille oss at du kappløper med en skilpadde.
Skilpadden har et forsprang på ti meter.
På tida det tar deg å løpe ti meter...
har skilpadden beveget seg kanskje én meter, og slik i det uendelige.
Du er raskere enn skilpadden, men du tar den aldri igjen.
Du kan bare redusere ledelsen hans.
Du kan så visst løpe forbi skilpadden...
så lenge du ikke tenker over mekanikken.
Men spørsmålet "hvorfor?" viser seg å bli så komplisert...
at ingen egentlig løste det...
før Cantors bevis på at noen uendeligheter er større enn andre.
Det besvarer vel spørsmålet ditt.
Hazel, beklager. Jeg aner ikke hva som skjer.
Du virket så intelligent på trykk, Mr. Waters.
Har kreften havnet i hjernen din?
Peter.
Kan vi bare fokusere på Anna et øyeblikk?
Vær så snill?
Jeg skjønner at historien slutter midt i en setning...
fordi hun dør, eller fordi hun er for syk til å fortsette...
Jeg er ikke interessert i snakke om den boka.
Men familien og vennene hennes har vel likevel ei framtid?
Ikke sant?
Jeg sa jeg ikke er interessert.
Men du lovet!
Ingenting skjer! De er diktning!
De slutter å eksistere når romanen slutter.
Men de kan ikke!
Jeg skjønner det på en litterær måte, men...
Jeg klarer ikke dette, Lidewij.
- ...det er umulig å ikke tenke seg hva... - Jeg oppfyller ikke ønskene deres.
Jeg nekter å syns synd på dere slik dere er vant til!
- Jeg vil ikke at du syns synd på meg! - Selvsagt!
Som alle ungdommer avhenger eksistensen din av det.
- Du skal leve resten av livet... - Peter!
som barn, slik du var da du fikk diagnosen.
Et barn som tror det er et liv etter at en roman slutter.
Og vi voksne har medynk med dette.
Vi betaler for behandlingen din, oksygenmaskinene.
Det holder, Peter.
Du er en bivirkning i en evolusjonsprosess...
som bryr seg lite om enkeltindivider.
Du er et mislykket mutasjonseksperiment.
Hør her, dustehue...
du kan ikke si noe om sykdommen min...
som jeg ikke vet allerede.
Jeg kom hit for bare én ting.
At du forteller hva som skjer på slutten av den pokkers boka!
Jeg kan ikke si det.
- Tull! - Jeg kan ikke.
Så finn på noe!
Jeg vil at dere går.
Har dere tenkt over...
hvorfor dere bryr dere om de dumme spørsmålene deres?
Dra til helvete.
Hei, det går bra.
Det går bra.
Jeg skal skrive en oppfølger til deg.
Ikke sant? Jeg skal skrive en oppfølger.
Den blir bedre enn noe dritt den fulle fyren kunne skrive.
Den vil ha blod og nerve og offer.
Du vil elske den.
Unnskyld at jeg brukte ønsket ditt på den drittsekken.
Nei, du brukte det ikke på ham, men på oss.
Hazel og Augustus!
Jeg er veldig lei for det.
Livet hans har gjort ham grusom.
Jeg trodde det ville hjelpe ham å møte dere...
at han kunne se at arbeidet hans har formet liv.
Men... jeg er veldig lei for det.
Kanskje vi kan dra på sightseeing? Har dere sett Anne Frank-huset?
Jeg drar ingen steder med den mannen.
Nei.
Han er ikke invitert.
Jeg er redd det ikke er noen heis.
- Det går bra. - Det er mange trapper.
- Bratte trapper. - Jeg klarer det.
- Hazel, vi må ikke... - Jeg klarer det.
La oss gå.
Franks familie kom fra Frankfurt i Tyskland.
Anne Franks dagbok ble verdensberømt.
Det er vanskelig i slike tider.
Det er rart jeg ikke har forlatt alle idealene mine.
De virker så absurde og upraktiske...
likevel klynger jeg meg til dem fordi jeg fortsatt tror...
tross alt, at folk fortsatt er gode innerst inne.
Det er helt umulig for meg å basere livet mitt...
Skal vi?
- Ja. - Ja.
Hazel, jeg skal bære den hvis du vil.
Jeg klarer det.
Jøss.
Dette er bokhylla som skjulte Frank-familien.
Jeg kan ta den.
Takk.
Vi er altfor unge til å takle disse problemene...
men de kommer stadig...
til vi blir tvunget til å finne på en løsning.
Går det bra, Hazel?
Ja.
Ikke vær redd, ta tida du trenger.
Beklager.
Ja?
Ja.
Jeg lengter etter å sykle, danse, plystre, se på verden...
føle meg ung og vite at jeg er fri. 24. desember 1943.
Og likevel, når jeg ser opp på himmelen...
føler jeg på en måte at alt vil bli bedre.
At denne ondskapen også vil ta slutt.
Går det bra?
Ja.
Hazel, jeg tror det holder.
Du trenger ikke...
Jeg klarer det.
Alt er som det skal.
Gud ønsker å se folk lykkelige.
Der det er håp...
Hazel.
er det liv.
Godt gjort.
Ja.
- Går det bra? - Ja.
Her er det, se.
Går det bra?
Ja. Herregud.
Takk.
Den eneste i Frank-familien som overlevde, var Otto.
Annes far.
I slike øyeblikk...
kan jeg ikke tenke på elendigheten...
men på skjønnheten som ennå er der.
Prøv å gjenfinne lykken i deg selv.
Tenk på skjønnheten i alt rundt deg...
og vær lykkelig.
Bravo.
Jeg forelsket meg i ham slik du sovner.
Langsomt, og så med én gang.
Det slutter like over der kneet skulle vært...
og tar gradvis slutt.
Hva?
Beinet mitt.
Bare så du er forberedt.
Gus...
ikke vær så selvopptatt.
Vent.
Jeg kan ikke, det sitter fast.
Jeg elsker deg så høyt, Augustus Waters.
Jeg elsker deg også, Hazel Grace.
Så veldig høyt.
Augustus, jeg får ikke puste.
Det går bra.
Hazel.
Du er så vakker.
Stans.
Nei, du er så vakker.
Jeg er så heldig.
Kjæreste Augustus... JOMFRUER
18 år gamle fyrer m/ ett bein...
din, Hazel Grace
Herregud.
Utrolig at du kalte ham "dustehue".
- Vet det. - Gjorde du det?
Hvordan kom du på det?
Jeg vet ikke, det kom bare ut.
Jeg var så sint.
For et monster.
Mamma, det var forferdelig.
Hva skjedde så?
Vi dro til Anne Frank-huset.
Gjorde dere?
- Det var fantastisk. - Var det utrolig?
Det var så fantastisk.
Og etter det?
Vi gikk bare omkring.
Det høres vidunderlig ut.
Vi har vel antakelig fortsatt noen timer?
Bør vi dra til Van Gogh-museet?
Gjør hva dere vil.
Vi har vel ikke tid til å gjøre alt, men...
Dere må bare komme tilbake.
Hold opp med å være latterlig.
Hazel, jeg er ikke latterlig.
Jeg er positiv.
Mrs. Lancaster?
Ja?
Tror du Hazel og jeg får være litt alene sammen?
Klart det, Gus.
Jeg går til rommet...
og er klar når dere ønsker å gjøre noe.
Vil du gå en tur?
Hva er det?
Like før du havnet på sykehus, var det en...
Jeg følte smerte i hoften.
Så jeg tok en PET-skanning...
og jeg har kreft i hele meg.
Innsiden av brystet mitt og leveren...
Overalt.
Jeg er lei for det.
Jeg skulle ha fortalt det.
Det er så urettferdig.
Verden oppfyller åpenbart ikke ønsker.
Hør her.
Ikke bekymre deg for meg, Hazel Grace.
Jeg skal klare å bli her og plage deg lenge.
Har du smerter?
Nei.
Det går bra.
Går det bra?
Bra.
Du kan vel ikke glemme dette?
Bare behandle meg som om jeg ikke er døende.
Jeg tror ikke du er døende, Augustus.
Du har bare et snev av kreft.
Ville det vært helt latterlig...
om vi bare klinte?
Nå med det samme?
Antakelig.
Min vakre familie (OG GUS)
CELLEGIFT
Hvordan går det med øynene dine, Isaac?
Bra.
Det eneste problemet er at de ikke er i hodet mitt.
Bortsett fra det...
Hele kroppen min er visst laget av kreft.
Beklager å få overtaket på deg.
Har du skrevet minnetalen om ham?
- Du verden. - Hva er det?
Hva?
Jeg har ikke sagt det til henne ennå, Isaac.
Hva snakker dere om?
Unnskyld.
Augustus?
Jeg trenger talere til begravelsen min.
Jeg håpet at du og Isaac, men for det meste du...
ville klare å koke sammen noe.
Det vil jeg gjerne.
Takk.
Dere er søte.
Gjør meg kvalm.
Dere er ekle.
Har du hørt fra Monica?
Niks, ingenting.
Hun har ikke sendt SMS for å høre om du har det bra?
Ikke en eneste gang.
Jeg hater den jenta.
Men det fins masse andre jenter.
Ikke bekymre dere for meg.
Det er ei ny jente i samtalegruppa...
og hun har enorme...
Hvordan vet du det?
Jeg er blind, men ikke så blind.
Hazel Grace?
Har du fem dollar?
Ok, hva nå?
Folkens?
Jeg lukter egg. Er det egg?
Er den der?
Den er der.
Jeg er nervøs.
Nervøs?
Er Monica der inne?
Det gjør ingenting hvor Monica er.
Dette handler ikke om Monica, men om deg.
Ok. Kan jeg få et egg?
Hazel Grace...
gi meg eggene.
Har dem.
Isaac.
Nå begynner vi.
- Du klarer det. - Kom igjen.
Jeg hørte ikke noe.
Det går bra. Litt til venstre.
Kaste til venstre eller sikte til venstre?
Sikt til venstre.
- Ok. - Venstre-ere.
Vi bør vente til det blir mørkt.
Alt er mørkt for Isaac.
Jeg er ikke døv, bare blind.
Jeg hører at dere gjør narr av funksjonshemmingen min.
- Unnskyld. - Jeg liker det ikke.
- Hvor skal jeg kaste? - Bare kast hardt.
Ja.
- Ja! - Ja!
Hva?
Jeg traff den!
Nå vet jeg hvor jeg skal sikte.
Det var så herlig!
Fortsett.
Fortsett å kaste.
Gi meg mer, gi meg mer!
Stans, stans!
Isaac.
Hallo. Er du Monicas mor?
Ja.
Hallo, frue.
Datteren din har gjort noe fryktelig galt.
Så vi har kommet hit for å ta hevn.
Vi ser ikke imponerende ut...
men til sammen har vi fem bein, fire øyne...
og to og et halvt fungerende par lunger.
Men vi har også to dusin egg...
så var jeg deg, ville jeg gå inn igjen.
- Jøss, fungerte den? - Jepp.
Det var den dummeste talen jeg har... Fungerte den?
Der. Vent.
Dette føles så godt!
Augustus?
Hazel Grace.
Hei.
Herregud. Hei. Jeg elsker deg.
Jeg er på bensinstasjonen.
Du er hva?
Noe er galt.
Du må...
Kan du komme og hjelpe meg?
Gus!
Gus.
Hva skjer, vennen?
Se.
Gus, det er betent.
Pust dypt inn.
Gus, jeg må ringe noen.
Nei. Ikke ring nødnummeret. Vær så snill.
Ikke ring foreldrene mine eller nødnummeret...
Jeg tilgir deg aldri om du ringer dem.
Gus, hva gjør du her?
Hva gjør du her?
Jeg ville kjøpe sigaretter.
Jeg vet ikke hva som skjedde med pakken.
Jeg kan ha mistet den eller noe, eller de tok den, men jeg bare...
Jeg ville gjøre noe selv.
Jeg ville gjøre det selv.
- Jeg må ringe nødnummeret. - Nei!
Jeg må.
Nei!
Hei, nødnummeret? Vi trenger en ambulanse.
Jeg hater meg selv!
Jeg heter Hazel Grace Lancaster.
Skynd dere.
Vi befinner oss i en sølvfarget Jeep på bensinstasjonen.
Skulle ønske jeg kunne si at Augustus Waters beholdt humoren til det siste.
At motet hans ikke sviktet et øyeblikk.
Men det ble ikke slik.
Det er så vondt.
Jeg er så dum.
Det er greit, vennen.
Hazel?
Kan du fortelle meg en historie?
En historie?
Eller et dikt?
Jeg kan et dikt.
Kan du fortelle det?
Den røde trillebåra av William Carlos Williams.
"Så mye avhenger av en rød trillebår
"Dekket med vann
"ved siden av de hvite hønene"
Er det alt?
Nei, selvfølgelig ikke.
"Så mye avhenger av... En blå himmel
"Åpnet av trærnes greiner
"Og så mye avhenger av... Den gjennomsiktige magesonden
"som kommer ut av gutten med blå lepper
"Så mye avhenger
"av den som observerer universet"
Hvordan går det?
Han har hatt en vanskelig natt, Hazel.
Blodtrykket hans er lavt.
Hjertet hans...
Hva med cellegiften?
De skal avslutte cellegiften.
Får jeg treffe ham?
Jeg skal si at du har vært her.
- Ja vel. - Ok.
Ja vel.
Jeg blir her bare en stund hvis det er i orden.
Ja, selvsagt.
Ta tida du trenger.
Slik, kompis.
- Går det bra? - Fint, søta.
Ok.
Hei.
Hva tenker du på?
Glemsel.
Jeg vet det er barnslig eller noe, men...
Jeg trodde alltid jeg ville bli helt.
Jeg trodde alltid jeg ville oppleve noe stort.
Noe de ville skrive om i alle avisene, og...
Jeg skulle bli spesiell.
Du er spesiell, Augustus.
Ja, jeg vet det. Men...
du skjønner hva jeg mener.
Jeg skjønner hva du mener, jeg er bare ikke enig.
Du vet besettelsen din av å bli husket?
Ikke bli sint.
Jeg er sint.
Jeg er sint fordi jeg syns du er spesiell. Er ikke det nok?
Du tror du bare kan få et meningsfullt liv...
ved at alle husker deg og er glade i deg.
Gjett hva, Gus. Dette er livet ditt.
Dette er alt du får.
Du får meg og familien din og denne verdenen, og det er alt.
Og er ikke det nok for deg, er jeg lei for det, men det er da noe.
Fordi jeg elsker deg.
Og jeg skal huske deg.
Beklager. Du har rett.
Skulle bare ønske du kunne være fornøyd med det.
Hei.
Det er et godt liv, Hazel Grace.
Det er ikke over ennå, vet du.
Augustus.
Én av de mindre løgnaktige konvensjonene ved kreftsjangeren...
er den kjent som "den siste gode dagen"...
da det virker som om den stadige forverringen har stanset...
da smerten, bare for et øyeblikk, er uutholdelig.
Problemet er selvsagt at du ikke kan vite...
at den siste gode dagen din er den siste gode.
Når det skjer, er det bare nok en grei dag.
Hallo, Augustus.
God kveld, Hazel Grace.
Et raskt spørsmål til deg.
Har du skrevet minnetalen jeg ba deg om?
Jeg kan ha gjort det.
Tror du du kan komme ned...
bokstavelig talt til Jesu' hjerte ganske snart?
Kanskje. Er alt i orden?
Jeg elsker deg, Hazel Grace.
Får jeg nøklene?
Hvor skal du? Vi skal spise.
Jeg må dra.
Hazel, du må være sulten. Du har ikke spist lunsj.
Jeg er bare ikke sulten.
Hazel, du kan ikke la være å spise.
Jeg er veldig u-sulten.
Jeg vet at Gus er syk, men du må ta vare på deg selv.
Dette har ingenting med Gus å gjøre.
Da må du holde deg frisk.
Kom igjen, bare spis noe, vennen.
"Holde deg frisk"?
Jeg er ikke frisk, og jeg skal dø.
Skjønner du? Jeg er døende, og du skal være her...
og du får ingen å passe på eller ta deg av...
og du blir ikke mor lenger, og jeg beklager...
men jeg kan ikke gjøre noe med det.
Så kan jeg dra?
Hvorfor sa du det til meg?
Fordi du sa det.
Hva snakker du om?
På intensiven.
Hazel...
Det er ikke sant. Jeg tok feil.
Greit?
Selv om du døde...
"Når".
Selv når du dør...
vil jeg alltid være moren din.
Det er det største jeg noensinne blir.
Det er min største frykt, mamma.
Når jeg er borte...
vil du ikke ha noe liv mer.
Dere blir bare sittende og stirre i veggene...
eller begå selvmord eller...
Hazel, vennen, vi vil ikke gjøre det.
Å miste deg...
Det vil gjøre fryktelig vondt.
Men du av alle mennesker vet at det er mulig å leve med smerte.
Du bare gjør det.
Jeg går på et kurs i sosialt arbeid.
Du gjør hva?
Hvis jeg kan ta det vi har vært gjennom...
og hjelpe andre mennesker, kanskje veilede familier...
Mamma, hvorfor har du ikke fortalt meg dette?
Vi ville ikke at du skulle føle deg forlatt.
Føle meg forlatt?
Dette er...
Dette er kjempegode nyheter.
Bare dra.
Ok?
Vennen.
Rett fram, ja.
Litt til venstre.
- Det er vel et trinn? - Ja, strekk ut hånda.
Det er et podium til høyre for deg.
Perfekt.
Fint.
Hei.
Du er sent ute.
Hvordan går det? Du ser henrivende ut, Hazel Grace.
Jeg vet det.
Hva skjer, gutter?
Si det til henne, Gus.
Jeg ville være med på min egen begravelse.
Jeg håper jeg får være med som spøkelse, men...
Men hvis det ikke går...
planla jeg denne forhåndsbegravelsen.
Klare?
Augustus Waters var en arrogant jævel.
Men vi tilga ham.
Ikke på grunn av hans overmenneskelige skjønnhet...
eller fordi han bare fikk 19 år når han skulle ha fått mye mer.
18 år, kompis.
Kom igjen.
Jeg tror du får litt mer tid, din avbrytende jævel.
Avbryte meg midt i minnetalen. Du skal være død.
Men når vitenskapsmennene fra framtida...
kommer til huset mitt med robotøyne...
og ber meg prøve dem...
skal jeg be dem dra til helvete fordi...
Gus, jeg ikke vil se en verden uten deg.
Jeg vil ikke.
Jeg vil ikke se en verden uten Augustus Waters.
Men når jeg har sagt det, setter jeg vel på robotøynene...
fordi de er robotøyne.
Høres fantastisk ut.
Og jeg vet ikke...
Dette er så vanskelig.
Lykke til.
Ja.
Hazel, kan jeg få litt hjelp.
Litt til høyre.
Ja, og snu deg. Sett deg. Slik.
Nå er det deg igjen, Hazel Grace.
Hallo.
Jeg heter Hazel Grace Lancaster...
og Augustus Waters var mitt livs uheldige kjærlighet.
Kjærlighetshistorien vår var storslagen...
og jeg klarer antakelig ikke å si mer enn en setning...
uten å bli overveldet av tårer.
Som alle ekte kjærlighetshistorier...
vil vår dø med oss.
Som den bør.
Jeg håpet at han ville holde minnetale over meg.
Fordi det ikke fins noen andre...
Ja, nei.
Jeg skal ikke snakke om kjærlighetshistorien vår. Jeg kan ikke.
Så istedenfor skal jeg snakke om matematikk.
Jeg er ingen matematiker, men jeg vet dette.
Det fins uendelig mange tall mellom null og én.
Null komma én, null komma to, null komma én én to, og...
og uendelig mange andre.
Det er selvsagt et større uendelig tallsett mellom null og to...
eller mellom null og én million.
Noen uendeligheter er større enn andre.
En forfatter vi likte, lærte oss det.
Jeg ønsker meg flere tall...
enn jeg sannsynligvis får.
Og, herregud...
jeg vil at Augustus får flere dager enn han fikk.
Men, Gus...
min elskede...
jeg får ikke sagt hvor takknemlig jeg er...
for vår lille uendelighet.
Vent.
Du ga meg et for alltid...
i det begrensede antall dager.
Og for det er jeg...
evig takknemlig.
Jeg elsker deg så høyt.
Jeg elsker deg også.
Augustus Waters døde åtte dager senere på intensiven.
Kreften, som var laget av ham...
stanset hjertet hans, som også var laget av ham.
Det var uutholdelig.
Alt sammen.
Hvert sekund verre enn det neste.
Noe av det første de ber om på akutten...
er å gradere smerten på en skala fra én til ti.
Jeg har blitt bedt om dette hundrevis av ganger...
og jeg husker én gang...
da jeg ikke klarte å puste og det føltes som om brystet mitt brant...
og sykepleieren ba meg gradere smerten.
Selv om jeg ikke klarte å snakke, holdt jeg opp ni fingre.
Senere, da jeg begynte å føle meg bedre...
kalte sykepleieren meg en fighter.
"Vet du hvordan jeg vet det?" sa hun.
"Du kalte en tier en nier."
Men det var ikke sant.
Jeg kalte det ikke en nier fordi jeg var modig.
Jeg kalte det en nier fordi jeg sparte tieren.
Og dette var tieren.
En stor og fryktelig tier.
"Jeg frykter ikke for ondt, for du er med meg...
"...din kjepp og din stav, de trøster meg.
"Du dekker bord for meg like for mine fienders øyne...
"...du salver mitt hode med olje, mitt beger flommer over.
"Bare godt og miskunnhet skal etterjage meg alle mitt livs dager...
"...og jeg skal bo i Herrens hus...
"...gjennom alle tider."
Augustus Waters kjempet hardt i mange år.
Han var modig, og styrken hans...
For noe tull, ikke sant?
var en inspirasjonskilde for oss alle.
La oss be.
Vi takker deg, Herre, for Augustus Waters' liv...
Nå må vi late som om vi ber.
for hans styrke og mot.
Herre, vi ber deg være hos oss i dag, at du er nær...
at du trøster hans venner og familie.
Takk for ditt nærvær, Herre.
Alt dette ber vi om i Jesu' navn.
Amen.
Nå skal vi høre fra Gus spesielle venn...
Hazel Lancaster.
Ikke at det betyr så mye, men jeg var kjæresten hans.
Det er et vakkert sitat hjemme hos Gus som sier...
"...vil du ha regnbuen, må du takle regnet."
Selv i sine siste dager...
Jeg trodde ikke et ord.
Han klarte alltid å smile.
Men det er greit.
Jeg visste at dette var det rette.
Jeg hadde bestemt meg for at begravelser ikke er for de døde.
De er for de levende.
Vil du ha litt selskap?
Nei, det går bra.
Jeg skal kjøre litt på egen hånd.
Glad i deg.
Du talte vakkert.
Vi ses snart. Kjør forsiktig.
Ok.
Får jeg?
Omnis cellula e cellula.
Waters og jeg korresponderte mye de siste dagene han levde.
Så du leser fanposten din nå?
Jeg vil ikke akkurat kalle ham en fan.
Han avskydde meg.
Men han insisterte på at jeg kom i begravelsen hans...
og fortalte deg hva som skjedde med Anna og moren...
så her er jeg.
Og det er svaret: "Omnis cellula e cellula."
"Liv kommer fra liv."
Jeg er ikke egentlig i humør.
Vil du ikke ha noen forklaring?
Nei.
Men takk likevel. Ha et flott liv.
Du minner meg om henne.
Jeg minner mange mennesker om mange.
Datteren min var åtte.
Og hun led tappert lenge.
Hadde hun leukemi som Anna?
Akkurat som Anna.
Jeg er lei for den du mistet.
Og jeg er lei for den du mistet og for at jeg ødela reisen deres.
Du ødela ikke reisen vår.
Det var en utrolig reise.
Kjenner du til tralleproblemet?
Det er et tankeeksperiment innen etikk...
kjent som tralleproblemet.
Philippa Foot var en engelsk filosof...
Herregud.
Hazel, jeg prøver å forklare deg noe.
- Jeg prøver å gi deg det du ønsket. - Nei!
Du er en fyllik, og du er mislykket...
og du skal ut av bilen min nå...
så jeg kan dra hjem og være alene og sørge!
Du bør lese dette.
Jeg vil ikke lese noe. Bare gå ut av bilen min?
- Vær så snill og gå ut av bilen min! - Greit.
Får jeg komme inn?
Jeg er så lei for det.
Ja.
Men var det ikke et privilegium?
Å elske ham?
Det gir deg en idé om hva vi føler for deg.
Hazel?
En venn har kommet på besøk.
Vet du om det gjorde vondt eller noe?
Han kjempet visst for å puste lenge...
og så ble han bevisstløs.
Det var ikke fint eller noe.
Det suger å dø.
Gus elsket deg virkelig.
Jeg vet det.
Han måtte bare snakke om det.
Ja.
Det var plagsomt. Han snakket så mye om deg.
Jeg syntes ikke det var plagsomt.
Jeg vet det.
Fikk du det brevet fra forfattervennen din?
Han er ikke vennen min.
Hvordan vet du om det?
Jeg snakket med ham på kirkegården...
og han kom helt hit for å gi deg det brevet.
Jeg er ikke lenger interessert.
Jeg er ikke interessert i å lese et ord til av den drittsekken igjen.
Det var ikke han som skrev det, men Gus.
Hva?
Gus skrev åpenbart noe og sendte det til Van Houten.
Herregud.
Mr. Van Houten, jeg er et godt menneske, men en elendig forfatter.
Du er et elendig menneske, men en god forfatter.
Jeg tror vi ville ha vært et godt team.
Jeg vil ikke be deg om noen tjenester...
men har du tid, og jeg tror du har mye...
vær så snill å ordne dette for meg.
Det er en minnetale over Hazel.
Hun ba meg skrive en, og jeg prøver.
Jeg trenger bare litt stil.
Saken er at vi alle ønsker å bli husket.
Men Hazel er annerledes.
Hazel kjenner sannheten.
Hun ønsket seg ikke én million beundrere, men én.
Og det fikk hun.
Kanskje hun ikke ble elsket av mange, men dypt.
Og er ikke det mer enn de fleste av oss får?
Da Hazel var syk, visste jeg at jeg var døende...
men jeg ville ikke si det.
Hun lå på intensiven, og jeg snek meg inn i 10 minutter...
og jeg satt hos henne før jeg ble avslørt.
Øynene hennes var lukket. Huden blek.
Men hendene hennes var fortsatt hendene hennes.
Fortsatt varme, og neglene var malt mørkeblå...
og jeg bare holdt dem.
Og jeg tvang meg til å forestille meg en verden uten oss...
og for en verdiløs verden det ville bli.
Hun er så vakker.
Du blir ikke lei av å se på henne.
Du er ikke redd for at hun er smartere enn deg...
for det vet du at hun er.
Hun er morsom uten å være slem.
Jeg elsker henne.
Herregud, som jeg elsker henne.
Jeg er så heldig som får elske henne, Van Houten.
Det er ikke opp til deg om du blir såret i denne verden...
men du får bestemme hvem som sårer deg.
Og jeg liker de jeg valgte.
Jeg håper hun liker de hun valgte.
Ok, Hazel Grace?
Ok.
Rippet av: ~Team NTS~
Spell Checked & Fixed Common Errors