Hvad kigger du på, Caroline?
Vinden, mor.
De siger, orkanen kommer.
Jeg befinder mig på...
...en båd. Jeg flyder.
Er der noget, jeg kan gøre for dig? Kan jeg gøre det lettere?
Åh, min skat... Der er ikke længere noget at gøre.
Det er, som det er.
Jeg har svært ved at holde øjnene åbne.
Munden er fuld af vat.
Så så, miss Daisy. Du kradser dig jo snart til blods.
Vil du have mere medicin, mor?
Lægen siger, du må få alt det, du vil have.
Man skal ikke lide unødigt.
En af mine venner fortalte, -
- at hun aldrig fik sagt farvel til sin mor.
Så jeg ville...
Jeg ville fortælle dig, hvor meget jeg kommer til at savne dig.
Åh, Caroline...
- Er du bange? - Jeg er nysgerrig.
Hvad bliver det næste?
De byggede banegården i 1918.
Min far var med til indvielsen.
Han sagde, at der var et tuba... ...et tubaorkester, der spillede.
De havde fået Sydens bedste urmager til at lave det overdådige ur.
Han hed...
...mr. Gâteau.
Hr. Kage.
Han var gift med en kreolerinde fra Evangeline, -
- og de havde en søn.
Mr. Gâteau var født fuldstændig blind.
Da deres søn blev gammel nok, kom han i hæren.
De bad til, at Vorherre ville holde hånden over ham.
I mange måneder bestilte han ikke andet end at arbejde på det ur.
En dag...
...kom der et brev.
Og mr. Gâteau, der var færdig med dagens dont, -
- gik alene op i seng.
Og deres søn kom hjem.
De lagde ham i familiegraven, -
- så de ville blive genforenet i tidens fylde.
Hr. Kage arbejdede på uret...
...med møje for at blive færdig.
Det blev en mindeværdig formiddag.
Papa sagde, at det vrimlede med godtfolk.
Selv Teddy Roosevelt kom.
Det går baglæns!
Jeg har lavet det sådan.
Så de knægte, der faldt i krigen, måske rejser sig og vender hjem.
Hjem at dyrke jorden...
...arbejde...
...og få børn.
Og leve et langt, rigt liv.
Måske vender min egen søn hjem.
Jeg beklager, hvis jeg har fornærmet nogen.
Jeg håber, De bliver glade for mit ur.
Hr. Kage blev aldrig set igen.
Nogle siger, at han døde af hjertesorg.
Nogle siger, at han sejlede ud på havet.
Er det i orden, at jeg går ud og ringer? Min søn bliver passet.
- Jeg håber ikke, jeg har skuffet dig. - Du kunne da ikke skuffe mig.
Jeg ved, jeg ikke har meget at være stolt af.
Nede i den mørke kuffert...
...ligger der en dagbog.
Den her?
- Vil du læse den for mig? - Er det det, du har lyst til?
Jeg har prøvet at læse den hundredvis af gange.
- Den er altså ikke ligefrem... - Bare jeg hører din stemme, min skat.
Det er dateret 4. april 1985.
Der står New Orleans.
"Dette er mit testamente. Jeg efterlader mig ikke meget."
"Nogle få ejendele. Ingen penge. Jeg forlader denne verden, som jeg kom."
"Alene og uden noget."
"Jeg har kun min historie, og den vil jeg nedfælde, mens jeg husker den."
"Jeg hedder Benjamin."
Benjamin Button. Jeg blev født under usædvanlige omstændigheder.
Første Verdenskrig var slut.
Jeg har fået at vide, at det var en god aften at blive født.
- Hvad bestiller du her? - Thomas...
- Jeg er bange for, at hun dør. - Hvad?
Så er det godt. Forsvind med jer alle sammen.
Jeg kom, så hurtigt jeg kunne. Det vrimler med mennesker.
Lov mig, du sørger for ham.
Hun ofrede livet for min skyld.
Det er jeg hende evigt taknemmelig for.
Mr. Button...
Thomas!
Thomas? Hvor skal du hen?
Hvad bestiller De der?
Hvad har De der?
Mr. Weathers! Jeg drukner i arbejde!
- Kom nu, Queenie. Hold en pause. - Hold nu op med det pjat!
Luften er nu skøn.
Du ser køn ud i aften, miss Queenie.
Så køn som nogensinde.
Det brune matcher dine øjne.
Lad mig nu se. Du er jo slet ikke værst selv.
Hambert er kommet hjem. Han kom hjem uden ben.
Men han er hjemme. Jeg ved, du var glad for ham.
Gladere end godt var.
- Miss Simone har gjort i bukserne. - Sikke noget. Hun får snart ble på.
- Jeg kommer nu! - Queenie, kom. Der er rart herude.
Bliv nu bare herude. Tænk på noget andet.
- Hvad i alverden...? - Hvad er dog det?
- Uha, Vorherre må have haft travlt. - Bare jeg ikke har gjort den noget.
- Vi må hellere lade politiet om det. - Stakkels barn.
Jeg henter dem.
Der er da ingen, der vil have ham. Kom, lille barn.
- Queenie? Queenie! - Tag det roligt!
Gå op ovenpå. Jeg kommer om lidt.
- Apple har gjort det igen! - Så lav et bad til hende!
Og pas Dem selv, mrs. Duprey. Det bliver snart Deres tur.
- Min perlekrans er blevet stjålet. - Jeg kommer nu. Gå op ovenpå igen.
Du er jo tudegrim. Men du er stadig et gudsbarn.
- Apple vil ikke i bad uden dig! - Kors... Jeg kommer nu!
Nu venter du bare lige her på mig.
Min søster gav mig den perlekrans. Nu er den væk. Jeg bliver plyndret.
Den er lige der, mrs. Hollister. Omkring Deres kønne, hvide hals.
- Ti nu stille. Er dr. Rose her stadig? - Det ved jeg ikke.
Hjertet er stærkt. Men De skal undgå unødig anstrengelse.
Jeg regner med, at de damer står mig bi.
Jeg har fundet noget. Går De ikke lige med?
Jeg har aldrig set noget lignende. Han er næsten blind af stær.
Jeg ved ikke, om han kan høre. Han har fremskreden gigt.
Huden er ikke spændstig. Knoglerne er forbenede.
Han lider af skavanker, -
- man ikke finder hos en nyfødt, men hos en mand på gravens rand.
- Er han døden nær? - Kroppen har givet op på forhånd.
- Hvor har du ham fra? - Min søster. Fra Lafayette.
Hun er kommet galt af sted. Det er nu værst for barnet.
Han blev født hvid.
Man kan aflevere uønskede børn som det her, Queenie.
Vi kan ikke brødføde en til.
Fondens holdning er, at huset her er en stor nok belastning i forvejen.
- Han har jo ikke ret lang tid tilbage. - Nogle er ikke bestemt til livet.
Nej... Han er et mirakel. Ingen tvivl om det.
Bare ikke sådan et mirakel man håber på.
Nu skal I høre, alle sammen.
Vi har fået en gæst, der skal blive her lidt.
Min søster har fået et barn, hun ikke kan sørge for.
Han hedder...
...Benjamin.
Han er ikke rask, så vi skal passe godt på ham.
Jeg har ti børn. Der er ikke det barn, jeg ikke kan passe. Må jeg se ham?
Du gode gud! Han ligner jo min eksmand.
Han er ældet i utide. Dr. Rose sagde, at han ikke har ret lang tid tilbage.
Han er ikke den eneste.
Han smiler jo!
Jeg skulle hilse fra Hambert.
Er du gået helt fra koncepterne?
Jeg ved godt, at du ikke kan få en selv, -
- men ham der er altså ikke din. Han er måske ikke engang et menneske.
Mr. Weathers, kom tilbage.
Kom nu.
Man ved aldrig, hvad livet bringer.
Jeg havde åbenbart fået mig et hjem.
- Er der noget af det, der passer? - Du har sådan en yndig stemme.
Mor, her er en antik mønt til en sporvogn.
Uret blev ved med at gå.
År ud...
År ud øg år ind.
- Jeg vidste ikke, jeg var et barn. - Altid det samme gamle møg!
Jeg troede, jeg var som de andre. En olding i livets skumringstid.
Kan du ikke få ham til at holde op?
Hold så op. Den er til at spise med, ikke til at lege med. Brug servietten.
Queenie?
Davs, knægt.
Jeg besad en sund nysgerrighed.
Hvad var der nede ad gaden? Eller lige om hjørnet?
Efter ham!
Benjamin, det er farligt!
Nu kommer du tilbage hertil. Nu bliver du der, knægt.
Jeg elskede hende højt. Hun var min mor.
Mor?
Nogle gange har jeg det anderledes end dagen før.
Alle har det anderledes nogle gange.
Men vi skal alle sammen samme sted hen.
Vi når bare frem ad forskellige veje.
Du følger din egen vej, Benjamin.
- Mor, hvor lang tid har jeg igen? - Vær glad for det, du får.
Du har allerede levet længere, end vi havde regnet med.
Nogle gange måtte jeg sove alene.
Det gjorde ikke noget. Jeg lyttede til husets åndedræt.
Alle de mennesker, der sov.
Jeg følte mig tryg.
Huset var rutinepræget. Klokken halv seks hver morgen, -
- uanset vind og vejr, hejste general Winslow flaget.
Mrs. Sybil Wagner, der var tidligere operasanger...
Ja, hun sang altså Wagner.
Så, lille skat. Nu skal vi have lidt liv i de gamle gangplanker.
Du skal på benene, så du kan hjælpe til.
Hele året var der aftensmad klokken halv seks.
- Me-las-se. - Melasse.
Melasse.
Jeg lærte at læse, da jeg var fem.
Min farfar var påklæder for en kendt skuespiller.
Han tog altid stykkerne med hjem.
I som bevogter mildt min alderdom, -
- lad mig nu hvile her, til døden kommer.
Jeg kommer som fra pinebænken. Hvert lem er brudt af fængselsår.
Og mine grå hår, min døds herolder -
- varsler Edmund Mortimers endeligt.
Du troede, jeg var uskolet, ikke?
Den skuespiller, min farfar arbejdede for, hed John Wilkes Booth.
Han slog Abraham Lincoln ihjel.
Man ved aldrig, hvad livet bringer.
Lørdag aften tog mor mig med til gudstjeneste.
Benjamin!
Amen!
Hvad kan jeg gøre for dig, søster?
Hun er viklet sådan sammen, at hun ikke kan få små børn.
Herre, kan du ikke tilgive hende hendes synder, -
- så hendes skød kan befrugtes? Fordømt være plagen!
Ære være Herren!
Halleluja!
Og hvad fejler så den gamle mand?
Djævelen prøver at drive ham i graven i utide.
- Ud, Zebukar! Ud, Beelzebub! - Ja!
- Hvor gammel er du? - Syv. Men jeg ser ældre ud.
Gud velsigne dig. Han er syv.
Her har vi en sand optimist!
En sand troende! Vi er alle sammen børn i Guds åsyn!
Ja!
Nu skal vi få dig ud af den kørestol. Nu skal vi få dig på benene.
I Herrens navn rejs dig op!
Kom så.
Vorherre hjælper dig resten af vejen.
Han lærer denne lille gamle mand at gå uden krykker eller stok.
Han lærer dig at gå ved tro og guddommelig gejst!
- Gå så. - Kom nu.
Lad ham være.
Rejs dig, gamle mand.
Rejs dig som Lazarus. Jeg sagde: Rejs dig!
- Ja... - Kom så.
- Sig halleluja. - Halleluja!
Gå. Gå videre.
Når jeg tænker tilbage på det, så var det et mirakel. Men som man siger:
Herren giver, og Herren tager.
Ære være Gud i det høje!
Der var så mange fødselsdage.
Så vi sparede på lysene.
Jeg kan ikke lide fødselsdage og heller ikke kage.
Døden var en hyppig gæst.
Folk kom og gik. Man vidste altid, hvornår der var en, der var gået bort.
Der blev stille i huset.
Det var dejligt at vokse op der. Jeg var sammen med folk, -
- der så stort på ungdommens kvababbelser.
Nu tænkte de på vejret, badevandets temperatur -
- og lyset i skumringstimen.
Når der var en, der døde, kom der en ny i stedet.
Jeg har været gift fem gange.
Min første kone og jeg blev fanget af kannibaler.
Vi flygtede over floden. Min kone kunne ikke svømme og blev ædt.
Min anden kone trådte på en kobra og døde. Der var uheld ved mig.
Det er mr. Oti. Han er en bekendt af en bekendt.
- Vi blev fanget af baschielerne. - Han er pygmæ.
De byttede os for svin, sko og øl med en meget mærkelig amerikaner.
Jeg hører, at du ikke er så gammel, som du ser ud. Skinnet bedrager.
- Hvad er der sket? Fik du madjembe? - Hvad er madjembe?
- Orm. - Jeg tror ikke, jeg har orm.
Jeg er bare sådan.
Kom, vi går ud og får en kold sodavand.
- Medicinen lå under puden! - Det må jeg ikke. Det er farligt.
Hvem siger det? Kom nu, lille mand.
Stands!
Så var jeg i abeburet i Philadelphia Zoo.
3000 mennesker kom den første dag.
Se bare.
- Hvordan er det at bo i et bur? - Der stinker.
Men aberne...
Der var opvisninger. Jeg kastede med spyd og kæmpede mod Kowali.
Hun var orangutang. Når jeg ikke legede med aberne, -
- skulle jeg løbe hen til tremmerne med blottede tænder.
- Hvad lavede du bagefter? - Jeg forlod zooen og flakkede om.
- Jeg strejfede det meste af tiden. - Helt alene?
Man er ofte alene. Når man er anderledes, er det sådan.
Men jeg skal sige dig noget. De tykke, de tynde, de høje, de hvide, -
- de er lige så alene som os. Men de er hundeangste.
Jeg tænker på den flod, jeg voksede op ved.
Der ville jeg gerne sidde igen.
Kom, jeg har en aftale.
Der er min lille mand. Er du klar, min snut?
Jeg er altid klar.
Filamena, mr. Benjamin.
- Det er en fornøjelse. - I lige måde.
Du finder selv hjem, ikke? Tag St. Charles-linjen til Napoleon.
Hvor i alverden har du været? Kan du så se at komme ind!
Du tager livet af mig, gør du.
Gud, hvor har jeg været bekymret.
Det havde været den dejligste dag i mit liv.
- Hvordan er åndedrættet? - Svagt.
Den rammer os om et par timer, så jeg skal køre min søn hen til min søster.
Der er ingen grund til bekymring. Personalet er her. Er det i orden?
- Ja, jeg læser bare. - Det varer højst en times tid.
- Har vi lige haft gæster? - Nej, Dorothy gik bare.
- Læs videre, Caroline. - "Søndag kom de pårørende på visit."
Det var Thanksgiving i 1930.
Jeg traf det menneske, der ændrede mit liv.
Benjamin, dog.
Du ser jo helt ungdommelig ud.
- Goddag, mrs. Fuller. - Bare en stok. Helt ret ryg.
- Hvilken eliksir har du taget? - Tak, frue.
Farmor, se mig!
Nej, hvor er du dygtig! Kom herhen med dig.
Det er mit barnebarn, Daisy. Det er mr...
- Jeg kender ikke dit efternavn. - Bare kald mig Benjamin.
Jeg glemte aldrig de blå øjne.
Godtfolk, så er maden serveret.
Tak for godt helbred, mad og venner. Tak for alt, hvad du giver. Amen.
Amen.
- Ved I, kalkuner ikke rigtig er fugle? - Hvad mener du med det?
Fasanfugle kan knap nok flyve. Er det ikke trist? Fugle, der ikke kan flyve?
Jeg kan godt lide fugle, der ikke kan flyve. De smager så dejligt.
- Du er da en værre en. - Jeg har noget at fortælle.
Der er sket et mirakel.
Herren har hørt mine bønner.
Hvad mener hun med, at han har hørt hendes bønner?
Hun skal have en lille, dit fjollehoved.
Sådan sagde min mor, da hun ventede min bror. Men han levede ikke længe.
For han trak ikke vejret rigtigt.
"...da den fik sine smukke bagben, -
- som guden Nqong havde lovet. Man kan se, at klokken er fem, -
- for det viser guden Nqongs ur." Er den ikke god?
- Læs den igen. - Ja, vil du ikke det?
- Jo. Men så skal du også gå i seng. - Det lover jeg.
Sover du?
- Hvem er det? - Mig, Daisy.
- Hejsa! - Kom.
Hvor skal vi hen?
Kom. Derindunder.
- Her. Tænd det. - Jeg må ikke lege med tændstikker.
Nu må du ikke være fej. Tænd det.
Jeg fortæller dig en hemmelighed, hvis du fortæller mig en.
Jeg så mama kysse en anden mand. Hun var helt rød i hovedet.
Din tur.
- Jeg er ikke så gammel, som man tror. - Det tænkte jeg nok.
Du virker ikke gammel. Som min farmor.
- Det er jeg heller ikke. - Er du syg?
Jeg hørte mor og Tizzy hviske. De sagde, at jeg snart skulle dø.
Men måske ikke...
Du er mærkelig. Du er anderledes end alle andre, jeg har mødt.
- Må jeg...? - Ja ja.
Hvad laver I derinde?
Kom så ud derfra og op i seng igen! Det er over midnat!
- I må ikke lege sammen! - Javel.
I seng, lille frøken.
Du er for lille til at valse rundt om natten alene.
Og du skulle skamme dig.
Du er et anderledes barn. Et mandebarn.
Skat, de andre vil aldrig forstå, hvor anderledes du er.
Hvad fejler jeg, mor?
Kom her.
Vorherre har ikke afgjort sagen endnu, min skat.
Smut så i seng. Og opfør dig pænt.
Af sted. Og bed din aftenbøn.
Har jeg fortalt, at jeg er blevet ramt af lynet syv gange?
En gang, da jeg reparerede taget.
En gang skulle jeg bare over gaden for at hente posten.
- Jeg glemte aldrig hendes... - "...blå øjne."
Mor, vidste du godt, at ham Benjamin blev forelsket i dig ved første blik?
Det er der ikke mange, der oplever.
Skal jeg læse videre? Han har streget noget ud.
Da den lille kom, blev det anderledes.
Nogle blev født, andre døde.
Mange passerede igennem det gamle hus.
- Jeg vil sige farvel. Jeg rejser væk. - Rejser du? Hvorhen?
Det ved jeg ikke endnu. Jeg sender et postkort.
- Hvad med din ven? Hende den høje? - Vi er ikke venner mere.
Sådan kan det gå med høje mennesker.
Jamen...
...så farvel.
Jeg tilbragte en rum tid alene det år.
Goddag? Jeg er ved at flytte ind.
Velkommen. Vi har ventet Dem. Vil du følge hende ovenpå?
- Jeg beklager. Vi huser ikke hunde. - Jamen hun er old tudse gammel.
Hun er næsten blind. Hun er ikke til besvær ret længe endnu.
- Så pyt da. Bare hun ikke er i vejen. - Denne vej.
Jeg kan ikke huske, hvad hun hed.
Mrs. Lawson... Mrs. Hartford... Måske var det Maple.
Men nogle gange gør de mennesker, man husker dårligst, størst indtryk.
Jeg kan huske, at hun bar diamanter. Og fint tøj som om hun skulle ud.
Men det kom hun aldrig, og hun fik aldrig gæster.
Hun lærte mig at spille klaver.
Det ligger ikke i, hvor godt man spiller.
Men hvordan man har det med det, man spiller. Prøv det her.
Man kan ikke lade være med at lægge sjælen i det.
Der var mange forandringer.
Nogle kunne ses, andre ikke.
Kropshåret var begyndt at vokse.
Tillige med andre ting.
Jeg havde det ganske godt.
- Åh, min skat. Smerterne... - Jeg henter sygeplejersken.
Det er en stor orkan. En langsom orkan.
Har du det ikke så godt? Ingen ved, om de skal blive eller tage af sted.
Jeg rider stormen af. Sådan.
Nu skulle det gerne blive meget bedre.
Har I taget afsked? Min far ventede fire timer på min bror.
Han kunne ikke dø uden ham.
- Hun virker som et sødt menneske. - Ja. Jeg har ikke set så meget...
- Har du travlt? - Jeg må løbe.
"Queenie lod mig tage med mr. Daws til Poverty Point."
Vi så skibene sejle frem og tilbage. Det var svære tider.
Har jeg fortalt, at jeg er blevet ramt af lynet syv gange?
En gang, da jeg bare gik og vogtede køer.
Min fjerdemand har ikke vist sig.
Er der en, der vil tjene to dollars for en dags arbejde?
Hvad er der? Er der ingen, der vil have en ærlig tjans til en ærlig hyre?
- Han betaler aldrig. - Er der ingen, der vil bestille noget?
Jo, mig.
- Kan bentøjet tåle søgang, du gamle? - Det tror jeg.
Den køber jeg. Så få røven om bord. Så skal vi sgu nok få syn for sagn.
Jeg var henrykt.
Jeg var med på den værste.
- Fjern de fugleklatter! - Skal ske!
Jeg blev betalt for noget, jeg ville have gjort gratis.
Det var skipper Mike Clark.
Han havde været på en slæbebåd, siden han var syv.
Kom lige.
- Kan du stadig få den op? - Det sker hver morgen.
- Den gamle stivert. Kølleværket. - Det vil jeg mene.
Hvornår var du sidst i lag med et kvindfolk?
- Aldrig. - Aldrig?
- Ikke så vidt jeg ved. - Stop en halv.
Vil du fortælle mig, at du har levet her på jorden, gud ved hvor længe, -
- men at du aldrig har været i lag med et kvindfolk?
Det er sgu det sørgeligste, jeg nogensinde har hørt. Aldrig?
Nej.
Så skal du fandengalme med mig!
- Hvad lavede din far? - Jeg har aldrig truffet ham.
Du er fandeme heldig. Fædre vil altid holde en nede.
Ude på fars båd. Dobbeltvagter. Den lille, fede lort...
Slæbeireren kaldte de ham. Til sidst tog jeg mod til mig og sagde:
Jeg gider sgu ikke leve hele livet på en slæbebåd. Forstår du mig?
Du vil ikke leve hele livet på båden.
Det har du fandeme ret i!
Hvad tror du, min far sagde til mig?
Han sagde: Hvem fanden tror du, du er?
Hvad fanden tror du ellers, du kan?
Så jeg sagde:
Nu du spørger, -
- så vil jeg være kunstner. Han skreg af grin:
Kunstner? Du er skabt til at arbejde på slæbebåden ligesom mig, -
- og det kommer du til. Men jeg blev skam kunstner.
Tatoveringskunstner!
Jeg har lavet dem alle sammen selv.
Nu skal man flå mig levende for at tage min kunst fra mig.
Når jeg er død, sender jeg ham en arm.
Den her.
Man skal ikke lade sig kue. Man skal følge sin skæbne.
- Og jeg er eddermame kunstner. - Du er skipper på en slæbebåd.
Skipper Mike? Vi er klar til dig og din ven.
Så er det nu, kammerat. Så ryger blomsten.
- Davs, mine skønheder. - Davs, skipper.
Han giver mig myrekryb. Det er bare ikke mig.
- Hvordan går det, bessefar? - Det blev en mindeværdig nat.
Hvem er du? Dick Tracy? Jeg skal hvile mig.
Igen.
- Tak. Er du her i morgen? - Hver aften på nær søndag.
Da satte jeg pris på at tjene en skilling.
Farvel.
Hvad man ikke kan købe for penge...
Det er dårligt vejr. Vil De ikke med?
Det er pænt af Dem.
Jeg hedder Thomas. Thomas Button.
- Jeg hedder Benjamin. - Benjamin...
Det er en glæde at lære Dem at kende.
Kunne De tænke Dem at standse et sted og få en lille en?
Godaften.
- Hvad skulle det være? - Jeg tager det samme som ham.
En sazerac til os begge. På whisky, ikke cognac. De drikker ikke, vel?
Jeg prøver meget nyt i aften. Jeg har heller ikke været på bordel før.
- Det er en oplevelse. - Det må man sige.
- Alting til sin tid. - Det stemmer.
Værsgo.
Jeg vil nødig være uhøflig, men Deres hænder... Gør det ondt?
- Jeg er født med en sygdom. - Hvilken en?
- Jeg er født gammel. - Det er jeg ked af.
Der er ikke noget i vejen med alderdommen.
Min kone gik bort for mange år siden.
Det gør mig ondt.
Hun døde i barselssengen.
- For børn. - For mødre.
- Hvad laver De, mr. Button? - Knapper.
Buttons Knapper. Der er ikke den knap, vi ikke laver.
Vores største konkurrent er lynlåsfabrikanten.
- Var der andet? - En til, før vi går, Benjamin?
Kun hvis det må være på min regning.
Hvad laver De så?
Jeg arbejder på en slæbebåd.
- Det var rart at tale med Dem. - Det var rart at drikke med Dem.
Benjamin, må jeg komme forbi indimellem?
Når som helst. Godnat, mr. Button.
Godnat, Benjamin.
Kør.
- Hvor har du været? - Ingen steder.
Jeg traf nogle mennesker og hørte noget musik.
Ih, du milde, knægt!
Det med at vokse er noget pudsigt noget. Der er ét menneske.
Pludselig er hun en anden. Hun var ikke kun albuer og knæ mere.
Benjamin, kom!
Jeg elskede, når hun kom og sov hos sin farmor.
Skal jeg vise dig noget?
Du må ikke sige det til nogen. Klæd dig på. Vi mødes ude bagved.
Kom.
- Kan du svømme? - Jeg kan alt, hvad du kan.
Tag den på.
- Er han syg? - Skipper?
Skipper Mike?
- Godmorgen. Vil du sejle ud med os? - Ved du, hvad det er for en dag?
- Søndag. - Ved du, hvad det betyder?
- Det betyder, jeg var fuld i går aftes. - Du er fuld hver aften.
- Er det et pigebarn? - En ven. Jeg vil vise hende floden.
Man må ikke sejle ud med civilister.
Jeg kan miste mit skipperbevis.
Hvad venter I på?
Den skal ind og repareres. En såret and.
Den flyver nu, hvad?
Ohøj, sømand!
Bare vi kunne rejse med dem.
Sagde du noget, mor?
Det bliver værre og værre.
Kan du høre mig, mor?
Tiden er bare ilet igennem mig.
"Alt forandrede sig."
Jeg begriber ikke hvordan, men du har fået mere hår.
Hvad hvis jeg sagde, at jeg ikke blev ældre, men yngre?
Jeg ville have ondt af dig.
Dine kære ville dø før dig. Det er et grusomt åg.
Jeg havde aldrig set liv og død i det lys før.
Benjamin, man skal miste dem, man elsker.
Hvordan skulle man ellers vide, hvad de betyder?
Og en efterårsdag kom en gammel kending og bankede på.
Vil du med mig i kiosken?
Hun havde lært mig at spille klaver.
Og hun lærte mig, hvad det vil sige at savne et andet menneske.
Jeg havde været på bordel. Jeg havde fået min første genstand.
Jeg havde sagt farvel til én ven og begravet en til.
I 1936, i slutningen af mit syttende år, -
- pakkede jeg mine sager og sagde farvel.
Mit kendskab til livet sagde mig, at jeg næppe ville se dem igen.
- Held og lykke, sønnike. - Tak.
- Jeg elsker dig, mor. - I lige måde, lille skat.
Husk nu at bede aftenbøn hver aften.
Pas nu godt på dig selv.
Benjamin!
- Hvor skal du hen? - Til søs.
Jeg sender et postkort.
Alle steder fra. Send et postkort alle steder fra.
Og ved du hvad?
Han sendte mig et postkort fra alle de steder, han besøgte.
Alle de steder, han arbejdede.
Newfoundland. Baffin Bay.
Glasgow. Liverpool. Narvik.
Han var taget med ham skipperen.
Skipper Mike havde indgået kontrakt med et bjærgningsselskab.
Den gamle skude havde fået dieselmotor og nyt spil.
Vi sejlede syd om Florida og nordpå. Der var et mandskab på syv nu.
Skipper Mike og mig, skibskokken Prentiss Mayes fra Delaware -
- og Rick og Vic Brody, der enedes fint til søs, -
- men ikke kunne tåle hinanden på landjorden.
En ud af otte både vender aldrig tilbage.
- Der var John Grimm. - Alle druknede.
Fra Belvedere i South Dakota.
Og Pleasant Curtis fra Asheville. Han talte aldrig til nogen.
På nær sig selv.
Jeg skrev til ham hele tiden.
Jeg fortalte, at jeg skulle til optagelsesprøve i New York -
- på School of American Ballet.
Bliv. Tak. Tak.
Bliv.
Men jeg var henvist til korpset.
Endnu en omrejsende danser.
Benjamin! Hvordan kan det være, at da du begyndte, -
- var du kun to lorte høj og stod med det ene ben i graven?
Enten drikker jeg skidemeget mere, end jeg tror, -
- eller også er du skudt i vejret. Hvad er din hemmelighed?
Skipper...
Du drikker altså ret meget.
Vi boede på et lille hotel med et stort navn: Vinterpaladset.
Du aner ikke, hvad du taler om. En kolibri er ikke bare en fugl.
Dens hjerte står 1200 slag i minuttet.
Dens vinger slår 80 gange i sekundet.
Hvis man hindrede vingerne i at slå, ville den dø på under ti sekunder.
Det er ikke nogen almindelig fugl. Den er fandenfløjtme et mirakel.
De viste vingeslagene i slowmotion på film, -
- og ved I, hvad de så?
Vingespidserne gør sådan her.
Ved I, hvad ottetallet er symbol for?
- Uendelighed. - Uendelighed!
Alle, uanset hvad der skilte dem ad, såsom sprog eller hudfarve, -
- havde én ting til fælles. De blev fulde hver aften.
- Tredje, tak. - Venter De lige på os?
Mange tak.
Hun hed Elizabeth Abbott. Hun var ikke smuk.
Hun var faktisk ikke særlig køn. Men jeg syntes, hun var billedskøn.
Hvad glaner De ad?
Vi har en aftale om aldrig at gå i seng ædru.
- Ikke sandt, min ven? - Jo jo, min ven.
Hendes mand hed Walter Abbott.
Han var handelskonsul i Murmansk, og han var spion.
- Tak, min ven. - Nøglen, min ven.
Nå ja.
Jeg har knækket den ene hæl.
Jeg plejer ikke at trippe rundt i strømpesokker.
Dagene var lange derude.
Og nætterne var endnu længere.
En nat kunne jeg ikke sove.
Undskyld...
Jeg kan ikke sove.
Jeg ville lave te. Vil De have en kop med?
Nej tak.
- Mælk og honning? - Lidt honning, tak.
- Jeg håber, De kan lide fluer. - Nå, så ellers tak.
Måske skulle De lade den trække lidt.
- Trække? - Ligge i blød.
Man laver altså te på en bestemt måde.
Der hvor jeg kommer fra, skal den bare være varm.
Så siger vi det.
- De er altså søfarer? - Sømand.
Undskyld, jeg spørger, men er De ikke for gammel til at arbejde på en båd?
Der er ingen aldersgrænse. Bare man kan klare arbejdet.
Og De kan ikke sove? Tak.
Jeg plejer at sove som en sten.
Der er noget, der holder mig vågen.
Da min far var i firserne, mente han, at han ville dø i sin seng, -
- så han nøjedes med at sove eftermiddagslur.
Han var fast besluttet på at lure døden.
- Gik det så sådan? - Hvad?
Døde han i sin seng?
Han døde i sin yndlingsstol, mens han lyttede til sit yndlingsprogram.
Han må have vidst et eller andet.
Min mand er handelskonsul, og vi har været her 14 måneder.
- Hold da op. - Vi skulle være rejst til Peking.
Men det blev ikke til noget.
- Har De været i Fjernøsten? - Jeg har ikke været nogen steder.
- På nær i havnene. - Og hvor er det, De kommer fra?
New Orleans. I Louisiana.
Jeg vidste ikke, der var flere.
Hun fortalte om de steder, hun havde været, og det hun havde set.
Vi snakkede til lige før daggry.
Så gik vi op på hvert sit værelse til hvert sit liv.
Men hver aften mødtes vi igen i lobbyen.
Et hotel midt om natten kan være helt fortryllet.
En mus løber og standser.
Det hvisler i en radiator.
Det vifter i et gardin.
Der er noget beroligende ved at vide, -
- at dem, man elsker, sover trygt, og at ingen kan gøre dem noget.
Elizabeth og jeg fortabte os i natten til lige før daggry.
- Jeg giver Dem vist et forkert indtryk. - Hvabehar?
Gifte kvinder plejer ikke at omgås fremmede mænd om natten på hoteller.
Jeg ved ikke, hvad gifte kvinder gør eller ikke gør.
Godnat.
"Murmansk."
"Jeg har truffet en kvinde og er blevet forelsket." Mor?
Nej nej.
Det er over 60 år siden.
- Elskede du ham, mor? - Hvad ved et pigebarn om kærlighed?
Jamen... Jeg er ikke klædt fint på.
Du ser strålende ud sådan der.
Du skal ikke spilde tiden på vinen og osten i Murmansk.
Dem er der ikke noget ved.
Men kaviaren og vodkaen -
- er udsøgt og forefindes i rigt mål.
Så...
...nyd den.
Du må ikke spise det hele på én gang. Så er der ikke noget tilbage at nyde.
Nu tager du en lille slurk vodka, mens du stadig har det i munden.
Na zdorovye.
Du har ikke været sammen med ret mange kvinder, vel?
Ikke om søndagen.
- Og du har ikke smagt kaviar før, vel? - Nej, frue.
Da jeg var 19, -
- ville jeg være den første kvinde, der svømmede over Kanalen.
- Er det rigtigt? - Men strømmen var stærk den dag.
For hvert tag jeg tog, blev jeg trængt to tilbage.
Jeg var i vandet i 32 timer.
Da jeg var 3 km fra Calais, -
- begyndte det at regne.
Da jeg ikke kunne komme videre, -
- standsede jeg. Jeg standsede bare.
Alle spurgte, om jeg ville prøve igen.
For hvorfor skulle jeg ikke gøre det?
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg har faktisk ikke udrettet noget siden.
Dine hænder er så ru.
Jeg kan mærke vinden i kinden på dig.
Jeg er bange for, det er ulvetime.
Det var første gang, jeg blev kysset. Det glemmer man aldrig.
- Skål! - Du får mig til at føle mig yngre.
Du får mig til at føle mig meget yngre. Bare jeg var det.
Der er så meget, jeg ville gøre om. Jeg ville rette alle mine fejl.
Hvilke fejl?
Jeg blev ved med at vente.
På at jeg gjorde noget ved tingene.
Eller bare gjorde noget.
Sikke et spild. Man får den aldrig igen. Den tid man har spildt.
Hvis vi skal have en affære, må du aldrig se på mig om dagen.
Vi skilles altid før daggry.
Og vi siger aldrig: Jeg elsker dig.
Sådan er reglerne.
- Fryser du? - Jeg hundefryser.
Du er jo iskold! Jeg er vel nok et fjols i min pels. Hvor er jeg tankeløs.
Hun var den første kvinde, der elskede mig.
Skal jeg springe noget over?
Jeg er glad for, han havde en at varme sig hos.
"Jeg glædede mig til at se hende igen."
Vi mødtes hver aften. Og altid i det samme værelse.
Men det virkede altid nyt og anderledes.
Kom her.
Elizabeth...
Godnat.
Indtil en vis nat.
Gårsdagen, den 7. december 1941 -
- må være forbandet til evig tid.
Så er der møde. Strategimøde.
Om jeres fremtid. Og måske mere til.
Planerne er ændret, drenge.
Som I måske ved, bombede japserne Pearl Harbor i går.
Roosevelt har bedt alle om at gøre en indsats.
Chelsea skal gøre tjeneste i flåden.
Som reparations- og redningsfartøj.
Alle, der ikke vil i krig, skal sige til nu.
For når I sætter benene i den båd, er I i flåden.
Jeg havde tænkt mig at tale med dig. Min kone skranter.
Jeg vil gerne se hende en gang til.
Du er velkommen til selv at finde hjem.
- Hvem skal så lave mad? - Sømænd dør ofte af madforgiftning.
- Ligesom af defekt sikkerhedsudstyr. - Jeg kan lave mad.
- Jeg har gjort det hele livet. - Du er ikke ligefrem krigsegnet.
Men skidt-pyt. Jeg tager enhver, der vil give japserne og prøjserne høvl.
Så pak jeres ting. Vi skal i krig, d'herrer!
Hun havde lagt en besked. Der stod: Det var en fornøjelse.
Det var det.
Krigen var ikke som ventet.
Vi bugserede bare ukampdygtige skibe. Metalskrot.
Hvis der var krig, så vi den ikke.
Vi fik en mand udstationeret. Han elskede flåden og Amerika.
Det er det bedste land i verden.
Han var fuldblodscherokee.
Hans familie havde været amerikanere i over 500 år.
Pacifisterne. De vil ikke slås af samvittighedsgrunde.
Hvor var vi henne, hvis alle fulgte deres samvittighed?
Gider du ikke lige lægge låg på?
Du? Jeg har holdt øje med dig. Du virker pålidelig.
Hvis der sker mig noget...
...vil du så give dem til min kone?
Han gav mig hele sin hyre. Han havde ikke brugt en rød reje.
Min familie skal vide, at jeg tænkte på dem.
Alle mand på dæk!
Let så røven og kom herop, I dovne hunde!
Krigen var omsider nået frem til os.
Stands maskinen!
Pleasant, bemand det lys!
En troppetransport med 1300 mand var blevet ramt af en torpedo.
Vi var de første, der nåede frem.
- Stands maskineriet! - Er standset!
Vi var den eneste lyd.
Folkens!
Undervandsbåd!
Vi kan edderskisme ikke sejle fra de sjovere!
Bemand jeres poster!
Tak.
Hvad er der?
Er det den sidste?
De har pløkket mit maleri i smadder!
Ræk mig hånden.
Det skal nok gå. Der venter dig et rart sted i Himlen.
Man kan rase over begivenhedernes gang.
Man kan bande og svovle over fru Fortuna.
Men når enden er nær...
...må man give slip.
Skipper?
1328 mænd døde den dag.
Jeg tog afsked med cherokee'en Dennis Smith -
- og John Grimm, der fik ret i, at han skulle dø derude.
Jeg sendte Pleasant Curtis ' kone pengene.
Jeg tog afsked med Vic Brody -
- og med Mike Clark, skipperen på slæbebåden Chelsea.
Jeg tog afsked med alle de andre, der havde været fulde af drømme.
Der ville være forsikringsmænd, læger, advokater eller høvdinger.
Det kan man ikke gøre godt igen.
Herude virkede døden ikke naturlig.
Jeg har aldrig set en kolibri så langt ude på havet.
Hverken før eller siden.
I maj 1945, da jeg var 26, vendte jeg hjem.
- Jeg er klar. - Jeg kommer nu.
- Jeg er klar. - Jeg kommer nu, miss Alfalina.
- Queenie? - Ja?
Ih, du altforbarmende! Du er kommet hjem!
- Du er hjemme! Lad mig se på dig. - Hvem er det, mor?
- Din bror. - Jeg vidste ikke, han var min bror.
Der er meget, du ikke ved, pigebarn! Gå ud og fej op og dæk bord.
Drej rundt. Du ligner en, der er født på ny. I din ungdoms vår.
Jeg tror, ham prædikanten med håndspålæggelsen gav dig et liv til.
Jeg har altid vidst, du var enestående.
Jeg siger dig, jeg har ømme knæ, fordi jeg har bedt hver aften:
Gud, må han komme helskindet hjem. Kan du huske, hvad jeg sagde?
- Man ved aldrig, hvad livet bringer? - Lige netop. Sæt dig ned.
Har du oplevet noget, du vil fortælle om?
- Jeg fik set et og andet. - Du har oplevet smerte.
- Men også glæde? - Ja, bestemt.
Det lyder godt. Hvor ser du godt ud.
- Hvor er Tizzy? - Åh, lille skat.
Mr. Weathers døde i sin seng en nat i april.
- Mor, det gør mig ondt. - Tænk ikke på det, lille skat.
Der er kun et par stykker tilbage. De fleste er nye.
De venter på, det bliver deres tur. Jeg er så glad for, du er hjemme igen.
Nu skal vi bare finde dig en kone og et arbejde.
Kom med ind og dæk bord.
Benjamin? Det er spild af tid. Hun er stokdøv.
Du får mrs. DeSeroux' gamle værelse. Du er for stor til at dele med andre.
Det er pudsigt det med at vende hjem.
Det ligner, lugter og føles som før.
Har jeg fortalt, at jeg er blevet ramt af lynet syv gange?
En gang, da jeg sad i vognen og passede mig selv.
Man indser, at den, der er forandret, er en selv.
Og en formiddag, ikke så længe efter hjemkomsten...
Undskyld, er Queenie her?
Daisy?
Det er mig. Benjamin.
Benjamin?
Du gode gud.
Det er jo dig.
Benjamin!
Hvordan har du det? Jeg vil høre om det hele. Hvornår er du kommet hjem?
- For nogle uger siden. - Queenie sagde, du var i et søslag.
- Vi har været så urolige. - Jeg har det udmærket.
Hvor ser du godt ud. Du er henrivende.
Du holdt op med at skrive.
"Da jeg rejste, var hun kun en pige."
"En kvinde var trådt i hendes sted. Den smukkeste kvinde, jeg havde set."
Smuk...
"Den smukkeste."
- Kan du huske min farmor? Hun døde. - Det ved jeg godt. Det gør mig ondt.
Tænk, at vi er her begge to. Det må være skæbnen.
Nej, hvad hedder det nu? Kismet.
- Kender du Edgar Cayce? Mediet? - Næh...
Han siger, at alt er forudbestemt.
Men jeg vil helst betragte det som skæbnen.
- Uanset hvad, så glæder det mig. - Har du været på Manhattan?
Jeg bor lige overfor. Jeg kan se Empire State Building fra min seng.
Hvad med dig? Hvor har du været? Fortæl om det. Du var i Rusland.
Jeg har altid drømt om at komme til Rusland.
- Er der så koldt, som de siger? - Dobbelt så koldt.
Vi har jo altid sagt, du var anderledes.
Men det tror jeg virkelig, du er.
Du skrev, at du traf en. Gik det godt?
Det gik sin naturlige gang.
Kan du huske den?
"Det er den gamle kænguru klokken fem om eftermiddagen."
Skal vi gå ud at spise?
Har jeg fortalt, at jeg har danset for Balanchine? Den berømte koreograf.
Han sagde, at jeg havde perfekte linjer.
Til prøverne var der engang en danser, der faldt.
Han tog det med i forestillingen.
Kunne du forestille dig det i en klassisk ballet?
At der var en, der faldt med vilje?
Dansen er rykket op i en ny sfære. Abstrakt. Han er ikke den eneste.
Der er Lincoln Kirstein og Lucia Chase -
- og Agnes de Mille!
Hun ser stort på konventionerne. Alt det stive.
Det drejer sig ikke om form, men om følelser.
Hun fortalte om en stor, ny verden. Det sagde mig ikke så meget.
Jeg hørte ikke så meget.
Det er nyt, moderne og amerikansk. De forstår vores styrke og kropslighed.
- Gud, sikke jeg snakker. - Jeg har nydt at lytte.
- Jeg vidste ikke, du røg. - Jeg er gammel nok.
Jeg er gammel nok til mangt og meget.
I New York er vi oppe hele natten.
Vi ser solen stå op over pakhusene.
Der er altid noget at foretage sig.
- Jeg tager tilbage i morgen. - Allerede?
Bare jeg kunne blive.
Vi har ikke brug for kostumer og kulisser.
Jeg kunne sagtens danse helt nøgen.
Har du læst D.H. Lawrence? Hans bøger blev bandlyst.
Ordene er som kærlighedsakten.
Vi i kompagniet skal kunne stole på hinanden.
Sex er en naturlig del af det.
Mange af danserne er lesbiske.
Der var en kvinde, der ville i seng med mig.
- Er du rystet? - Over hvad?
At der var en, der ville i seng med mig?
Du er en skøn kvinde. Jeg ville da tro, at de fleste ville i seng med dig.
Skal vi ikke gå hjem?
Vi kan også leje et værelse.
- Vi kan lægge din jakke på jorden. - Jeg ved snart ikke. Jeg ville gerne.
Men jeg ville nok skuffe dig.
Jeg har da været sammen med ældre mænd.
Du skal tilbage i morgen. Du skal da være sammen med dine venner.
- Man er kun ung én gang. - Jeg er gammel nok.
Daisy, bare ikke i aften!
Vi kan gå ud og høre musik.
Livet er bestemt af muligheder. Også dem man vælger fra.
Han var så flot og distingveret.
- De siger, vi slipper for orkanen. - Alle tiders.
Jeg bliver under dynen med... Mor...
Hun sagde, at intet kunne... Benjamin?
Jeg forandrede mig. Mit hår var ikke så gråt mere og voksede som ukrudt.
Lugtesansen og hørelsen blev bedre. Jeg kunne gå længere og hurtigere.
Mens alle andre blev ældre, blev jeg yngre helt alene.
Kom ind.
Benjamin? Kan De huske mig?
Ja, selvfølgelig, mr. Button. Hvad er der sket?
Jeg har fået en dum infektion i foden. Velkommen hjem, min ven.
De drikker stadig sazerac på whisky.
- Af gammel vane. - Kommer De i Bourbon Street?
Det er længe siden. Men det var tider.
Vi gik fra at fremstille 40.000 knapper til 500.000 knapper om dagen.
Vi havde ti gange så mange ansatte. Vi kørte i døgndrift.
Det var sgu en skam.
Men krigen var god ved knappefabrikanterne.
Ved De hvad?
Jeg er syg. Jeg har ikke ret lang tid tilbage.
- Det er jeg ked af at høre, mr. Button. - Nej, jeg...
Jeg har ingen pårørende. Jeg lever alene.
Hvis De ikke har noget imod det, vil jeg gerne se Dem, når De kan.
Jeg skal gøre mit bedste.
Benjamin, ved De noget om knapper?
Buttons Knapper har tilhørt familien i 124 år.
Min farfar var skrædder. Han havde en lille systue i Richmond.
Efter borgerkrigen kom han hertil, -
- hvor min far var klog nok til selv at lave knapper.
Med hans indsats voksede systuen til det her.
Og jeg kan ikke sy ét sting.
Det er meget interessant.
De har søreme klaret Dem godt.
Så hvad kan jeg gøre for Dem?
Benjamin... Du er min søn.
Du må undskylde, jeg aldrig har sagt det før.
Du blev født, da Første Verdenskrig sluttede.
Din mor døde i barselssengen.
Jeg troede, du var et uhyre.
Jeg lovede din mor, at jeg ville sørge for dig.
Jeg skulle aldrig have givet dig fra mig.
Min mor?
I sommerhuset ved Lake Pontchartrain.
Da jeg var dreng, elskede jeg at stå tidligt op -
- og løbe ned til søen og se dagen gry.
Det var, som om jeg var det eneste menneske i verden.
Jeg blev forelsket ved første blik.
Din mor hed Caroline Murphy.
Hun arbejdede i din farfars køkken.
Hun var fra Dublin.
I 1903 kom Caroline og alle hendes søskende her til New Orleans.
Jeg fandt på påskud for at gå ned i køkkenet, bare for at se på hende.
25. april 1918. Den lykkeligste dag i mit liv.
Den dag jeg blev gift med din mor.
- Hvorfor fortalte du det ikke bare? - Jeg efterlader hele mit bo til dig.
- Nu må jeg gå. - Hvorhen?
Hjem.
Tror han, at han bare kan dukke op, og det hele er i den skønneste orden?
At alle bare er fine venner? Han kan tro om igen, kan han!
Det ved Gud, han kan!
Der lå 18 dollars, da vi fandt dig!
Sølle 18 dollars og en snavset ble...
- Godnat, mor. - Godnat, min dreng.
Har jeg fortalt, at jeg er blevet ramt af lynet syv gange?
En gang, da jeg gik tur med hunden.
Jeg er blind på det ene øje og kan næsten ikke høre.
Det river og rusker i mig uden varsel, og jeg taber altid tråden.
Men ved du hvad?
Vorherre minder mig hele tiden om, at det er et held, jeg lever.
Der er et uvejr på vej.
Op ad trappen, første dør.
Vågn op. Nu skal du i tøjet.
Man kan rase over begivenhedernes gang.
Man kan bande og svovle over fru Fortuna.
Men når enden er nær...
... må man give slip.
Det er vel nok en smuk begravelse.
Han bliver stedt til hvile ved siden af din mor.
Du er min mor.
Min dreng...
Jeg havde aldrig været i New York.
- Jeg er en af Daisys venner. - Denne vej.
Der er gæster til Daisy. Daisy?
- Ja? - Vi skal bruge kostumerne.
Er der nogen, der spørger efter mig?
- Benjamin! - Hej.
- Hvad laver du her? - Jeg ville hilse på dig.
Og se lidt til dig, hvis jeg kunne.
Bare du havde givet besked.
Det kommer helt bag på mig.
- Du kan bare smide dem ud. - Nej da. Tak. De er smukke.
Jeg kunne ikke få øjnene fra dig. Jeg synes, du var fortryllende.
Tak. Det var sødt sagt.
- Jeg skal skifte. Vil du med til fest? - Jeg har hørt om en god restaurant.
Jeg har bestilt bord, hvis det er.
Vi går bare altid i byen efter forestillingen.
Du er velkommen til at gå med. Jeg skal lige skifte.
Hun er koreograf på Ballets Russes. Hun er vidunderlig.
Du var fantastisk.
Det er David. Han er også med i kompagniet. Det er Benjamin.
- Ham har jeg fortalt dig om. - Nå ja. Hej med dig.
- Nu henter jeg noget at drikke. - Tak.
Er du ikke en af hendes farmors venner eller noget i den retning?
- Noget i den retning. - Et øjeblik.
David, den er til Benjamin.
Jeg anede ikke, du kom.
Ved du nu hvad, Benjamin.
Hvad havde du regnet med? At jeg aflyste alt?
- Jeg har en travl hverdag her. - Skat, skal du med i byen?
Kom nu. Det bliver sjovt. Der er musikere og spændende mennesker.
Det behøver du ikke. Det er min skyld.
Jeg skulle have givet besked.
Jeg troede, at jeg kunne komme og løbe af med dig eller sådan noget.
Daisy, kom nu. Skal vi ikke køre?
- Jeg kommer nu. - Hun kommer nu.
Han virker rar. Elsker du ham?
Det tror jeg.
Det glæder mig.
Måske ses vi derhjemme.
Jeg kunne godt lide forestillingen!
Han kom for at sige, -
- at hans far var død.
- Det kunne du ikke vide. - Jeg var 23.
Jeg var bare ligeglad.
- Hvad gjorde du så? - Nogle fotografier...
I den grå taske.
Jeg var blevet så god som danser, som jeg kunne blive.
I fem år...
...dansede jeg alle vegne.
London, Wien, Prag.
Jeg har aldrig set dem her.
Mor... Du har aldrig fortalt om, da du dansede.
Jeg var den eneste amerikaner, -
- der blev tilbudt at danse i Bolsjoj-balletten.
Det var vidunderligt.
Men Benjamin var aldrig langt fra mine tanker.
Jeg kom til at sige...
Godnat, Benjamin.
"Godnat, Daisy."
Sagde han det?
"Livet var ikke så indviklet. Man kan vel sige, at jeg søgte efter noget."
Benjamin? Mrs. La Tourneau er lige gået bort.
- Der er brev til mr. Benjamin Button. - Det er mig.
Tak.
- Bonjour. - Oui, Monsieur?
- Miss Daisy Fuller? - Et øjeblik. Tag bare plads.
Nogle gange er man på kollisionskurs uden at vide det.
Uanset om det skyldes tilfældigheder eller skæbnen, er der intet at gøre.
En pariserinde skulle i butikker.
Men hun havde glemt frakken og gik ind efter den.
Så ringede telefonen. Hun tog den og sludrede et par minutter.
Mens hun snakkede, var Daisy til prøve på teatret i Paris.
Mens hun var til prøve, gik kvinden ud for at praje en taxa.
En taxachauffør havde sat en af og taget sig en kaffepause.
Imens var Daisy til prøve.
Den chauffør, der havde sat en af og taget sig en kaffepause, -
- tog den kvinde med, der lige var gået glip af en vogn.
Taxaen standsede for en mand, der var kommet for sent ud ad døren, -
- fordi han havde glemt at sætte vækkeuret.
Da den mand gik over gaden, -
- var Daisy færdig med prøven og ved at tage bad.
Imens ventede taxaen på, at kvinden hentede en pakke, der ikke var klar, -
- fordi ekspeditricen havde slået op med sin kæreste og glemt det.
Da pakken var klar, og kvinden sad i taxaen, kom en varevogn i vejen.
Imens klædte Daisy sig på.
Varevognen kørte, og taxaen ligeså, -
- mens Daisy ventede på en ven, hvis snørebånd var knækket.
Da taxaen holdt for rødt -
- kom Daisy og hendes ven ud fra teatret.
Hvis bare én ting var gået anderledes, -
- hvis snørebåndet ikke var knækket, eller varevognen var kørt før, -
- eller pakken havde været klar, fordi pigen ikke havde slået op, -
- eller manden havde sat vækkeuret, -
- eller chaufføren ikke havde drukket kaffe, -
- eller kvinden havde husket frakken og fået den første taxa, -
- så var Daisy nået over gaden, og taxaen var kørt forbi.
Allô, la réception. Oui? Monsieur?
Men da livet er en kæde af indviklede begivenheder, -
- som ingen kan styre, kørte taxaen ikke forbi, -
- og chaufføren blev distraheret et øjeblik.
Taxaen kørte ind i Daisy...
Aidez-moi!
... og hun fik knust benet.
Daisy?
- Hvem har underrettet dig? - Din ven telegraferede.
Det er sødt af dig at komme helt herover og se til mig.
Du ville gøre det samme for mig.
Hold da op.
Hvor ser du godt ud. Du er perfekt.
Bare du ikke var kommet. Du må ikke se mig sådan her.
Hun havde brækket benet fem steder.
Med behandling og med tiden ville hun komme til at gå igen.
Men hun ville aldrig komme til at danse.
- Jeg følger dig hjem og passer dig. - Jeg vil ikke tilbage til New Orleans.
- Så bliver jeg i Paris. - Forstår du ingenting?
Jeg vil ikke have din hjælp. Jeg ved, jeg har ondt af mig selv, -
- men jeg vil ikke have dig. Jeg prøvede at sige det i New York.
- Du hører ikke efter. - Måske skifter du mening.
Vi er altså ikke børn mere.
Bare hold dig væk.
Jeg var modbydelig.
Han forstod det ikke.
Jeg ville ikke have, han så mig på den måde.
"Jeg rejste ikke med det samme."
"Jeg blev i Paris, så jeg kunne vogte over hende."
Det har jeg aldrig vidst.
Er du ikke sød at hente sygeplejersken?
Jeg lærte mig selv at gå igen.
Jeg tog toget til Lourdes.
Lad os kigge på det.
Det er normalt. Pulsen er svækket. Hun har åndedrætsbesvær.
Kan du klare det?
Han skriver: "Jeg rejste hjem igen." Og så er en masse sider revet ud.
"Jeg lyttede til huset."
Det har jeg læst.
Her har han spildt noget, så det er svært at læse.
Noget med at sejle. Giver det mening?
Jeg lærte at sejle en af min fars gamle både fra sommerhuset.
Jeg vil ikke lyve. Jeg morede mig med en kvinde eller to.
Eller måske tre.
At du gider, Sam. De er der jo igen i morgen.
Mor?
Og om foråret i 1962...
... kom hun tilbage.
- Vil du høre, hvor jeg har været? - Nej.
Hvorfor har du slet ikke skrevet? Du forduftede bare.
Jeg gjorde det for min egen skyld.
Jeg troede ikke, du var egoist. Jeg håber sandelig ikke, jeg tager fejl.
- Jeg tager sjældent fejl af folk. - Godnat, mor.
Godnat, min dreng. Mor jer godt.
- Du har ikke sagt to ord. - Jeg vil ikke ødelægge det.
- Skal vi gå i seng? - Det kan du tro.
Jeg bad hende rejse væk med mig.
Vi sejlede ud i bugten langs Florida Keys.
Jeg er så glad for, at vi ikke fandt sammen, da jeg var 26.
- Hvorfor siger du det? - Jeg var så ung.
Og du var så gammel. Det skete, da det skulle ske.
Jeg vil nyde hvert øjeblik, jeg har sammen med dig.
- Jeg kan garanteret blive her længst. - Det kan du garanteret ikke.
Du har næsten ingen rynker. Jeg får flere for hver dag.
Det er uretfærdigt.
Jeg elsker dine rynker. Dem begge to.
Hvordan er det at blive yngre?
Det kan jeg ikke svare dig på. Jeg er jo altid i mine sko.
Vil du stadig elske mig, når min hud er gammel og poset?
Vil du stadig elske mig, når jeg får bumser? Når jeg tisser i sengen?
Når jeg er bange for det, der er under trappen?
Hvad er der?
- Hvad tænker du på? - At intet varer ved.
Og at det er synd og skam.
Noget varer ved.
Godnat, Daisy.
Godnat, Benjamin.
Mor?
- Hvornår traf du far? - Nogen tid derefter.
- Fortalte du ham om Benjamin? - Han vidste tilstrækkeligt.
Mor?
Queenie?
- Goddag? - Dav, mrs. Carter. Det er Benjamin.
- Hvor er alle de andre? - Åh, Benjamin. Queenie er død.
Det gør mig ondt.
Det gør mig virkelig ondt. Hun var et dejligt menneske. Vi kondolerer.
Hun blev begravet ved siden af sin elskede mr. Weathers.
Så vi kunne få vores egne minder, solgte vi min fars hus på Esplanade.
Det er et dejligt gammelt hus, min ven.
Jeg tror, vi vil trives her.
- Sikke nogle lange aner, De har. - De følger med huset.
Du skal altså se det store soveværelse.
Vi købte et toplanshus.
Jeg elskede det hus.
Det lugtede af brænde.
Nej, du må ikke... Du må ikke holde op, min skat.
"Det var en lykkelig tid."
Vi havde ingen møbler.
Vi holdt picnic i stuen.
Vi spiste, når vi havde lyst, og var oppe hele natten, når vi ville.
Vi svor aldrig at få en rutine og gå i seng på samme tid.
Vi levede på den madras.
Naboen, mrs. Van Dam, var fysioterapeut.
Vi boede fire gader fra svømmehallen.
Du kunne have fået nogle år til.
Men du valgte noget ganske særligt, -
- som man kun kan gøre i en begrænset periode.
Selv hvis der ikke var sket noget, ville du have været, hvor du er nu.
Jeg bryder mig bare ikke om at blive gammel.
Der er for meget klor i.
Jeg lover aldrig at fortabe mig i selvmedlidenhed igen.
Jeg tror, det var der, -
- hun indså, at ingen er perfekt for evigt.
Hun affandt sig med det.
Hun åbnede en danseskole.
Og...
...tendu! Kom tilbage igen.
Og spot, spot, spot. Glimrende!
- Farvel, miss Daisy. - Farvel.
Du er virkelig en fryd for øjet.
Dans handler om linjerne.
Kroppens linjer.
Før eller siden mister man linjerne, og så får man dem aldrig tilbage.
Ved du hvad? Du blev født i 1918.
For 49 år siden. Jeg er 43.
Vi er næsten jævnaldrende.
- Vi mødes på midten. - Vi har omsider indhentet hinanden.
Vent lidt.
Jeg vil huske os, præcis som vi er nu.
Jeg er gravid.
Sygeplejersken kom til at sige, at det var en dreng.
Men jeg tror, det er en pige.
- Jeg ved, du er bange. - Det lægger jeg ikke skjul på.
Godt...
- Hvad frygter du mest? - Et barn som mig.
- Så vil jeg elske det endnu højere. - Så siger vi det.
Hvordan kan jeg blive far, når det går den modsatte vej?
Det er urimeligt over for barnet. Jeg vil være en byrde.
Vi ender alle sammen med ble på.
Jeg skal nok få det til at fungere.
Jeg vil det her. Sammen med dig.
Og jeg vil have, du får alt, hvad du ønsker dig.
Jeg ved bare ikke, hvordan det kan forenes med...
Skulle en blind mand ikke få børn?
Du skal være far, så længe du kan.
Jeg kender følgerne. Jeg accepterer dem.
At elske dig er mit et og alt.
Jeg skal ud at tisse.
Den ældste kvinde, der har svømmet over Kanalen, er nu i Calais -
- efter en svømmetur på 34 timer, 22 minutter og 14 sekunder.
68-årige Elizabeth Abbott ankom kl. 5:38 Greenwich-tid træt, men glad.
Ms. Abbott, hvordan vil De beskrive Deres bedrift?
Jeg må vel sige ... at alt er muligt.
Er du klar?
Ja.
Om foråret, på en ganske almindelig dag...
Jeg kommer hjem om en time!
Skat?
Tilkald en ambulance.
- Barnet kommer nu. - Send en ambulance!
- Barnet kommer nu. - Napoleon 2714.
Træk vejret dybt.
Sådan!
Det er gået fint. Det er en sund og rask lille pige.
Skat?
Hun havde født en pige på 2400 gram.
Har du talt hendes tæer?
Hun er perfekt.
"Vi opkaldte hende efter min mor. Caroline."
Benjamin er altså min far? Og det fortæller du mig på den her måde?
Et øjeblik.
Alle betingelser for en stor orkan er til stede. Måske endda en femmer.
Jeg ved godt, det er svært.
Men man må ikke ryge her.
Ingen ved, hvor den rammer. Vi følger de instrukser, vi får.
"Du voksede, som lægen havde sagt, som et normalt, sundt barn."
Du må finde en ordentlig far til hende.
- Hvad fabler du om? - Hun skal have en at vokse op med.
Hun vil acceptere alt. Hun elsker dig.
Hun skal have en far, ikke en legekammerat.
Er det mig? Er min alder begyndt at genere dig? Er det det, du siger?
Du kan ikke sørge for os begge to.
Det var din etårsfødselsdag.
Vi fejrede dig. Huset var fuldt af børn.
Pludselig går de i gymnasiet og har en kæreste.
Jeg solgte sommerhuset ved Lake Pontchartrain.
Jeg solgte Buttons Knapper.
Jeg solgte min fars sejlbåd og oprettede en konto.
Så du og din mor kunne leve godt, -
- jeg forlod jer, før du var gammel nok til at kunne huske mig.
"Jeg rejste kun med det, jeg gik og stod i."
Jeg har ikke lyst til at læse det her nu. Kan du ikke sige, hvor han tog hen?
Jeg ved det faktisk ikke.
Det er til mig. 1970. Jeg fyldte to.
"Tillykke med fødselsdagen."
"Bare jeg havde kunnet kysse dig godnat."
De er alle sammen til mig.
Fem. "Bare jeg kunne have fulgt dig i skole på din første skoledag."
Seks.
"Bare jeg kunne have lært dig at spille klaver."
1981. Tretten.
"Bare jeg kunne have beordret dig til at holde dig fra en dreng."
"Bare jeg kunne have trøstet dig, når du havde kærestesorger."
"Bare jeg kunne have været din far."
"Intet kan måle sig med det."
Han tog åbenbart til Indien. "Hvorom alt er, så er det aldrig for sent..."
... eller i mit tilfælde for tidligt at blive den, man vil være.
Der er ingen aldersgrænse. Man kan starte, når man vil.
Man kan forandre sig eller lade være. Der er ingen faste regler.
Man kan få det bedste eller det værste ud af det.
Jeg håber, du får det bedste ud af det.
Jeg håber, du ser noget, der tager vejret fra dig.
Jeg håber, du føler noget, du aldrig har følt før.
Jeg håber, du møder nogen med andre anskuelser.
Jeg håber, du lever et liv, du kan være stolt af.
Hvis du opdager, du ikke gør det, -
- håber jeg, du er stærk nok til at begynde forfra.
Han havde været væk længe.
På gensyn på næste torsdag.
- Farvel, miss Daisy. - Farvel, min ven.
Jeg beklager, men vi lukker nu.
Kan jeg hjælpe Dem?
Skal De hente en eller anden?
Hvorfor er du kommet tilbage?
Mor?
Mor? Kommer du ikke snart?
- Mor, hvad er der i vejen? - Jeg har hørt noget trist om en ven.
Caroline, det er Benjamin.
Du kendte ham, da du var lille.
- Hej. - Hej.
Hej...
- Undskyld, jeg troede, du var klar. - Det er en ven af familien.
Benjamin Button, det er min mand, Robert.
- Goddag. - Det er en fornøjelse.
Det var rart at træffe Dem. Vi venter i bilen.
- Udmærket. - Hej.
Jeg skal lige lukke.
Hun er smuk.
- Ligesom sin mor. Kan hun danse? - Ikke særlig godt.
- Det må hun have arvet fra mig. - Hun er en sød pige.
Men hun virker lidt fortabt.
Men hvem er ikke det som tolvårig? Hun minder mig meget om... dig.
Min mand er enkemand. Eller det var han.
Han er virkelig sød, intelligent og eventyrlysten.
- Han er en glimrende far. - Godt.
- Du er vel nok blevet yngre. - Kun af ydre.
Du havde ret. Jeg kunne ikke have sørget for jer begge.
Så stærk er jeg ikke.
Hvor bor du?
- Hvad har du tænkt dig? - Jeg bor på Pontchartrain Hotel.
Jeg ved ikke, hvad jeg har tænkt mig.
Men...
De venter på mig.
Det kan jeg godt huske. Det var altså ham?
Orkanen har skiftet retning og kommer snart.
- Skal jeg gøre noget? - Skal vi flytte jer?
- Nej, vi bliver her. - Jeg siger til, hvis der sker noget.
"Mens jeg sad og spekulerede på, -
- hvorfor jeg var vendt tilbage, bankede det på døren."
Kom ind.
Er alt i orden?
Du må undskylde, men jeg ved ikke, hvad jeg laver her.
Intet varer ved.
Jeg er aldrig holdt op med at elske dig.
Åh, Benjamin. Jeg er en gammel kone nu.
Der er visse ting, man aldrig glemmer.
Farvel, Benjamin.
Farvel, Daisy.
Som jeg havde forudset, så jeg hende gå.
Det er det sidste, han skrev.
Nogen tid efter at far var gået bort, fik jeg en opringning.
Hallo?
Ja, det er mig.
Det forstår jeg ikke.
Det er huset på hjørnet.
Kom indenfor.
- Jeg hedder Daisy Fuller. - Jeg kommer fra Børneforsorgen.
Han boede i et kondemneret hus.
Politiet fandt den. Med denne adresse. De er tit nævnt i den.
Han er syg. Han blev indlagt.
Han ved ikke, hvem eller hvor han er. Han er meget forvirret.
Jeg har sagt, at han er en af os.
Hvis han mangler et sted at bo, må han gerne bo her.
Benjamin?
Du spiller smukt.
Han kan ikke lide, man rører ved ham.
Hvis lægerne ikke vidste bedre, ville de tro, han var dement.
Kan du huske mig?
Jeg hedder Daisy.
Jeg hedder Benjamin.
Det er rart at hilse på dig, Benjamin.
Må jeg sætte mig her?
Jeg vil gerne høre dig spille.
Kender vi hinanden?
Jeg kom forbi hver dag for at sikre mig, at han havde det godt.
- Du har lige spist, Benjamin. - Jeg har altså regnet jer ud!
- I er så skidefulde af løgn! - Han tror ikke på, han lige har spist.
Ved du hvad?
Skal vi så ikke se, om vi kan finde noget andet, du kan lave?
Jeg har på fornemmelden, at jeg har glemt en masse.
Hvad, min skat?
Det er...
...som om jeg har levet et helt liv...
...men ikke kan huske det.
Det gør ikke noget. Det gør ikke noget, man glemmer.
Ofte glemte han simpelthen, hvem og hvor han var.
Han er på taget.
Det var ikke let.
- Jeg kan se alt. Jeg kan se floden. - Ja, du kan se det hele, skat.
- Jeg kan se mors grav. - Du skal komme ned nu.
- Hvad hvis jeg kan flyve? - Jeg kendte en, der kunne flyve.
Kom herned, så skal jeg fortælle om ham.
Skynd jer.
Han var fem, da jeg flyttede ind.
Næsten samme alder, som jeg var, da jeg traf ham.
"Det er den gamle kænguru klokken fem om eftermiddagen, -
- da den havde fået sine smukke bagben."
Dagene gik. Jeg så ham glemme at gå...
...og tale.
Jeg hedder Daisy. Kan du sige Daisy?
I 2002 satte de et nyt ur op på banegården.
Og en forårsdag i 2003...
...kiggede han på mig...
...og jeg vidste, at han vidste...
...hvem jeg var.
Og så lukkede han øjnene, -
- som om han faldt i søvn.
- Bare jeg havde kendt ham. - Det gør du nu.
Mor, jeg må hellere se, hvad der sker.
Godnat, Benjamin.
De forventer oversvømmelse, da dæmningen er bristet.
Nogle er skabt til at sidde ved en flod.
Nogle bliver ramt af lynet.
Nogle er musikalske.
Nogle er kunstnere.
Nogle svømmer.
Nogle forstår sig på knapper.
Nogle kan deres Shakespeare. Nogle er mødre.
Og nogle mennesker danser.
[DANISH]